Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 712/9283/20

Провадження 2/712/246/21

19 квітня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової О.І.

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Дзецини А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення та запису державного реєстратора, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи

21 вересня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Носок Лесі Миколаївни, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора, посилаючись на те, що 16.08.2006 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 19.11.2008 р. КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» наданий витяг № 20972302 щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за позивачем. Аналогічна інформація міститься в довідці КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 21.01.2019 р. за № 250о, однак, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 154779051 від 01.02.2019 р. вбачається, що відомості про право власності на зазначену квартиру відсутні. У зв`язку із цим, 12.02.2019 р. позивач звернулась до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру. 18.02.2019 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою О.В. винесено рішення № 45579440, яким позивачу відмовлено у реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Така відмова була вмотивована тим, що в Державному реєстрі речових прав наявна інформація про скасування запису про право власності позивача на дану квартиру. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 154779051 від 01.02.2019 р. не вбачається коли, ким та за чиїм зверненням скасовано запис про право власності позивача на зазначену квартиру. Представником позивача - адвокатом Дзециною А.І. до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради було направлено адвокатські запити, однак з відповідей не було з`ясовано коли, ким та за чиїм зверненням скасований запис про реєстрацію права власності позивачки на зазначену квартиру. Позивач звернулась до Соснівського районного суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення № 45579440, яким позивачу відмовлено у реєстрації права власності на квартиру. Ухвалою Соснівського районного суду від 12.06.2020 р. було витребувано із Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради докази на підтвердженим того, коли, ким, на якій підставі та за чиїм зверненням внесено запис про скасування права власності позивача на вказану квартиру. На дану ухвалу надано копію реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_1 . Із вказаних документів вбачається, що оскаржуване рішення винесене 15.07.20 р. на підставі рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21.04.2015 р., яке на момент реєстраційної дії було не чинним - втратило свою силу згідно ухвали Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 р. Таким чином, станом на 15.07.2016 р. рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21.04.2015 р. було вже не чинним - втратило законну силу, отже рішення державного реєстратора суперечить чинному законодавству, що має наслідком його скасування. Скасування запису про право власності позивача на квартиру суперечить чинному законодавству та порушує права позивача.

Просить суд скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 №30478466 від 15.07.2016 р. про скасування запису про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , скасувати запис державного реєстратора прав на нерухоме майно Носок Лесі Миколаївни від 15.07.2016 р. про скасування запису про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 відновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , стягнути судові витрати.

24 жовтня 2020 року третя особа ОСОБА_3 звернувся до суду з поясненнями. В наданих поясненнях вказував, що ОСОБА_1 не є належним позивачем. З 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 зі своєю сім`єю втратила всі права на квартиру АДРЕСА_3 . З даного часу вона не має ніякого відношення до квартири, а також повинна була віддати ключі від квартири його батькові ОСОБА_6 та виселитися. На час відкриття спадщини ОСОБА_3 був неповнолітнім, однак на даний час майно належить йому. ОСОБА_3 від спадщини не відмовлявся. Рішення державного реєстратора є законним і не підлягає скасуванню, оскільки воно було винесено на підставі заяви ОСОБА_6

03 листопада 2020 року відповідачем поданий відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначає, що на момент прийняття спірного рішення державний реєстратор не міг знати про скасування рішення апеляційного суду, оскліьки діючий на час ухвалення спірного рішення Порядок проведення державної реєстрації не передбачав обов`язку реєстратора перевіряти судові рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Враховуючи викладене, оскільки дії державного реєстратора не порушували нормативні акти на момент вчинення реєстраційних дій, тому вважати такі дії протиправними підстави відсутні.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Дзецина А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Управління з питань державної реєстрації в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без участі державного реєстратора. Просить відмовити в задоволення позову.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд вислухавши в судовому засіданні позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Хід розгляду справи

23 вересня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, залучено до участі ОСОБА_3 .

16 лютого 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

23 березня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси замінено відповідача державного реєстратора організаційного забезпечення Черкаської міської ради на правонаступника державного реєстратора Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради.

2.Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 14 грудня 1989 року ОСОБА_7 , на склад сім`ї 2 особи ОСОБА_2 , був виданий ордер № 089254 серії А на жиле приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2005 року визнано ОСОБА_8 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .

ОСОБА_9 приватизувала квартиру АДРЕСА_3 на підставі рішення Соснівського райвиконкому м. Черкаси від 19.07.2006 року. № 470.

16 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 3445. 19.11.2008 року КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» надано витяг № 20972302 щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_10 .

Ухвалою касаційної інстанції від 08 листопада 2007 року скасовані рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 березня 2004 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 01 листопада 2005 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого 08 лютого 2008 року Соснівським районним судом м. Черкаси позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням був залишений без розгляду.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси справа від 20 травня 2008 року, рішення Соснівського райвиконкому м. Черкаси від 19.07.2006 року. № 470 в частині приватизації громадянкою ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_3 - визнано недійсним. Київський апеляційний адміністративний суд в своїй ухвалі від 11.02.2010 року, прийшов до висновку, що даний спір не є публічно-правовим і має розглядатися в порядку цивільного судочинства. В зв`язку з цим постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 20.05.2008 року скасував, провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_7 до виконкому Соснівської райради м. Черкаси, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення № 470 від 19.07.2006 року закрив. Дану ухвалу Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.07.2010 року залишено без змін.

ОСОБА_9 звернулася в листопаді 2010 року до Соснівського райсуду м. Черкаси з новим позовом до ОСОБА_7 про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням в спірній квартирі. В якості третіх осіб залучені виконком Соснівської райради м. Черкаси і ОСОБА_11 . Рішенням Соснівського райсуду м. Черкаси від 23 червня 2011 року позов задоволено частково і визнано ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 . Вказане рішення було скасоване ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2011 року з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 по зазначеному позову відмовив.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 2-94/11 від 28 лютого 2012 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 травня 2013 року рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 19.07.2006 року № 470 в частині приватизації громадянкою ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 визнано недійсним. Суд встановив, що позивач ОСОБА_6 письмової згоди на приватизацію спірної квартири не надавав та зберігав право користування квартирою, тому приватизація квартири АДРЕСА_3 проведена з порушенням вимог закону.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 вересня 2012 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2012 року у справі 2-1416/2012 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , треті особи орган опіки і піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради, Черкаська міська рада, за участю прокурора м. Черкаси про визнання недійсними договору купівлі-продажу та державної реєстрації права власності на квартиру. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач не є стороною оспорюваного ним договору купівлі продажу квартири, у такому разі спірна квартира не може бути передана йому в порядку застосування принципу двохсторонньої реституції, передбаченому ст. 216 ЦК України, а лише в порядку, передбаченому ст.ст.387, 388 ЦК України, за позовом власника майна про витребування його з чужого незаконного володіння.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року у справі № 712/16602/13-ц витребувано квартиру АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_6 від добросовісного набувача за договором купівлі-продажу квартири від 16 серпня 2006 року ОСОБА_1 . Скасовано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 .

У травні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_15 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , треті особи: Служба у справах дітей міста Черкаси, Управління Державної міграційної служби в Черкаській області, про вселення, виселення з квартири, зняття з реєстрації місця проживання ( справа № 712/5579/15-ц).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року рішення апеляційного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року у справі № 712/16602/13-ц скасовано і справу направлено на новий розгляд.

Рішенням апеляційного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року у справі № 712/16602/13-ц витребувано квартиру АДРЕСА_3 із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 . Позовну заяву в частині скасування запису про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності залишено без розгляду. Судом встановлено, що ОСОБА_6 є титульним володільцем квартири АДРЕСА_3 на підставі ордеру №089254 серія А від 19 грудня 1989 року. До речових прав на чуже майно за ст. 395 ЦК України віднесено право володіння. Статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником. Позивачу по справі майно, а саме двохкімнатну квартиру, було передано на підставі договору найму ( ст. 61 ЖК Української РСР). Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права. Судовий захист речових прав на чуже майно може здійснюватися за вимогами аналогічними до тих, що пред`являються для захисту права власності, якщо вони не суперечать змісту та відповідають природі відповідного речового права. У ч. 3 ст. 397 ЦК України встановлено презумпцію правомірності фактичного володіння майном, тобто, якщо не доведено інше, фактичне володіння має визнаватися правомірним. Правомірне фактичне володіння є достатньою підставою для захисту володільцем свого речового права на володіння чужим майном. Таким чином позивач має право на витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння.

15 липня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради з заявою про скасування запису про реєстрацію права власності на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року у справі № 712/16602/13-ц. На підставі вказаної заяви прийнято рішення 15.07.2016 р. про скасування державної реєстрації ОСОБА_1 на квартиру, про що вчинений відповідний запис державного реєстратора.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

15 лютого 2017 року адвокат Ліннік М. С. діючи в інтересах матері неповнолітнього ОСОБА_17 та самого неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про залучення до участі в розгляді справи № 712/5579/15-ц правонаступника померлого ОСОБА_6 його неповнолітнього сина ОСОБА_3 в якості позивача.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 серпня 2018 року у справі № 712/5579/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_17 відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 не був власником даної квартири, а лише був заселений в неї на підставі ордеру в 1989 році. В подальшому він в цій квартирі не проживав і був визнаний таким, що втратив право користування даною квартирою. Також, судом зазначено, що 16 серпня 2006 року укладений договір купівлі - продажу даної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В. Я., згідно якого відповідачі з 16.01.2003 року є власниками спірної квартири. Вказаний договір не визнавався недійсним та є чинним на даний час. Неповнолітній ОСОБА_3 не був членом сім`ї ОСОБА_6 проживав з матір`ю за іншою адресою де і був зареєстрований, ордер на спірну квартиру видавався на інших членів сім`ї.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 серпня 2018 року у справі № 712/5579/15-ц скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_17 задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_3 та виселення з цієї квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , без надання іншого жилого приміщення. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що неповнолітній ОСОБА_3 від спадщини після смерті ОСОБА_6 не відмовлявся, навпаки звернувся із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Судовим рішенням відновлено право ОСОБА_6 , яке виникло в нього на підставі ордеру на жиле приміщення, в тому числі повернення йому статусу наймача та втрачено право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 і в цьому випадку визнання недійсним договору купівлі продажу, на підставі якого остання набула право власності на квартиру, не вимагається.

Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 712/5579/15-ц Постанову апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2019 року скасовано. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 31 серпня 2018 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Суд виходив з того, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно (частина перша статті 65 ЖК). У справі, що переглядається, з урахуванням встановлених судами обставин та правового режиму спірного житлового приміщення, право вселяти в нього належало наймачу, яким, був ОСОБА_6 до моменту його смерті. ОСОБА_3 спадкоємець ОСОБА_6 , право користування спірним приміщенням за життя батька не набув, а тому будь-які його права з боку відповідачів не порушені.

12.02.2019 р. позивач звернулась до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на вищевказану квартиру.

18.02.2019 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Великою О.В. винесено рішення № 45579440, яким позивачу відмовлено у реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Така відмова була вмотивована тим, що в Державному реєстрі речових прав наявна інформація про скасування запису про право власності позивача на дану квартиру.

Позивач звернулась до Соснівського районного суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення № 45579440, яким позивачу відмовлено у реєстрації права власності на квартиру.

Ухвалою Соснівського районного суду від 12.06.2020 р. було витребувано із Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради докази на підтвердженим того, коли, ким, на якій підставі та за чиїм зверненням внесено запис про скасування права власності позивача на вказану квартиру. На дану ухвалу надано копію реєстраційної справи на квартиру АДРЕСА_1 . Із вказаних документів вбачається, що оскаржуване рішення винесене 15.07.2020 р. на підставі рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21.04.2015 р., яке на момент реєстраційної дії було не чинним - втратило свою силу згідно ухвали Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015.

Таким чином дізнавшись про підстави прийняття рішення від 15.07.2016 р. позивачка звернулась до суду з даним позовом у вересні 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 712/5579/15-ц у задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року відмовлено.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо вирішення спору в порядку цивільного судочинства, суд виходить з такого.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка вказувала про відсутність законних підстав для скасування реєстрації її права власності на квартиру рішенням органу державної реєстрації з огляду на відсутність на момент прийняття спірного рішення підстав для припинення її права власності на квартиру, на підставі скасованого судового рішення за заявою ОСОБА_6 в період спору з останнім з приводу прав на квартиру, отже спір між сторонами виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок рішення відповідача, тому суд доходить цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Близькі за змістом правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 753/4348/17 (провадження № 14-275цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 809/595/18 (провадження № 11-961апп18), а також від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 (провадження № 14-486цс18).

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд доходить таких висновків.

У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 передбачена непорушність права власності, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частина 2 стаття 22 Закону передбачена відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Судом встановлено, що в якості підстави для прийняття спірного рішення у липні 2016 року заявник ОСОБА_6 подав до державного реєстратора рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року у справі № 712/16602/13-ц, яке втратило чинність з 04 листопада 2015 року внаслідок його скасування Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року у справі № 712/16602/13-ц і справу направлено на новий розгляд. На новому розгляді рішенням апеляційного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року у справі № 712/16602/13-ц позовну заяву в частині скасування запису про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності залишено без розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про відсутність законних підстав для скасування державної реєстрації права власності позивачки на квартиру по АДРЕСА_2 , чим порушені її права та законні інтереси, тому позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 №30478466 від 15.07.2016 р. підлягають до задоволення.

Доводи відзиву відповідача про відсутність обов`язку на момент прийняття спірного рішення перевіряти чинність судового рішення, яке було підставою для вчинення реєстраційної дії, суд вважає такими, що що не обгрунтовують заперечення проти позову, оскільки відсутність законної підстави для прийняття рішення державного реєстратора тягне за собою незаконність такого рішення незалежно від обізнаності державного реєстратора про це на момент ухвалення рішення.

Доводи пояснення третьої особи ОСОБА_3 суд вважає такими, що не спростовують висновків суду про відсутність законних підстав для припинення державної реєстрації права власності позивачки на квартиру з огляду на надання ОСОБА_6 державному реєстратору рішення суду від 21 квітня 2015 року, що не було чинним на момент звернення останнього до державного реєстратора у липні 2016 року .

Суд також враховує, що внаслідок ухвалення спірного рішення з моменту його прийняття 15 липня 2016 року до даного часу право власності на квартиру АДРЕСА_2 залишається не зареєстрованим за жодною особою, що призводить до правової невизначеності у правовідносинах.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положення наведених норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) встановлювався порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діє на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 640/12313/19-ц, 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Враховуючи викладене, позовна вимога про скасування запису державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 від 15.07.2016 року про скасування запису про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 не підлягає до задоволення.

Також у своєму позові позивачка просила зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 відновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Разом з тим, така вимога позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Таким чином, оскільки законом визначений порядок за яким відновлюється реєстрація права власності за попереднім власником нерухомого майна, відсутні підстави для задоволення вимог про зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 відновити запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у цій частині.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 640/12313/19-ц

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 2522,40 грн. що підтверджено квитанцією від 15.09.2020 року. Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 840,80 грн.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 4,7,10,81,141, 256, 263-266 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Носок Лесі Миколаївни №30478466 від 15.07.2016 р. про скасування запису про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стянути з Державного реєстратора Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради судовий збрі в сумі 840 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення буде виготовлено 29 квітня 2021 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: державний реєстратор Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36)

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3