№ провадження 4-с/646/6/2021
Справа № 646/7512/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2021 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Єжова В.А.,

за участю секретаря Літвінової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 у справі №646/11181-ц та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 у справі №646/11181-ц та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: винести постанову про накладення арешту на рахунки та майно ОСОБА_1 ; проводити перевірку майнового стану ОСОБА_1 не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржників, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника; звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість ОСОБА_2 до органів доходів та зборів; у разі невиконання ОСОБА_1 законних вимог державного виконавця, вирішити питання про притягнення останнього до адміністративної відповідальності в порядку ст. 188-13 КУпАП України, а в разі неявки на вимогу державного виконавця вжити заходів для застосування приводу; вжити заходів для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування ОСОБА_1 звернутися до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника.

Від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд скарги за їх відсутності, просив скаргу задовольнити.

Від державного виконавця надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, надані копії матеріалів зведеного виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 .

Інші учасники в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд скарги повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зведене виконавче провадження № 56485212 з примусового виконання виконавчого листа виданого 30.06.2017 Червонозаводським районним судом м. Харкова № 646/11181/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВАБ» боргу у розмірі 2 025 683,77 грн., згідно відмосотей наданий державним виконавцем боржником ОСОБА_1 , станом на 06.04.2020, рішення суду не виконано.

Як вбачається з копії наданих матеріалів зведеного виконавчого провадження, а саме повідомлення від 21.09.2018 на адресу ПАТ «Віейбі Банк», у відношенні ОСОБА_1 , у виконавчих провадженнях №№50686971, 50686826, 56465491 (боржник ОСОБА_1 ), було вчинено ряд дій для забезпечення виконання рішення суду на користь ПАТ «Віейбі Банк», зокрема, запити щодо встановлення нерухомого, рухомого майна, встановлення місцезнаходження та іншої інформації щодо боржника.

Крім того, державним виконавцем сформовано електроні запити до відповідних установ щодо отримання інформації про наявність або відсутність майна або рахунків боржника.

За результатами перевірки, було встановлено, що боржник має рухоме майно транспортний засіб, у зв`язку з чим 25.05.2018 накладено арешт на все рухоме майно та транспортний засіб, що належить ОСОБА_1 . Також було встановлено відсутність нерухомого майна у останнього, тому 25.05.2018 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Крім того, державний виконавець 13.04.2021 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві в`їзду в Україну гр. ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги позивач вказує, що державним виконавцем належним чином не здійснюються заходи щодо належного виконання рішення суду.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог скарги, суд приймає до уваги те, що згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно із ч. 1 ст. 19 вищевказаного Закону, сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання.

Суд звертає увагу на те, що в даному випадку скарга на бездіяльність державного виконавця ґрунтується на загальній незгоді стягувача із бездіяльністю виконавця у виконавчому провадженні.

Спосіб захисту своїх прав, який в даному випадку обрав стягувач, також є максимально неконкретизованим і загальним, адже стягувач просить визнати неправомірною бездіяльність виконавця у виконавчому провадженні та зобов`язати державного виконавця здійснити необхідні дії визначені Законом України «Про виконавче провадження» .

На думку суду, аналіз статей 2, 13, 447, 451 ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що в порядку контролю за виконанням судових рішень суд може визнати лише конкретну бездіяльність виконавця неправомірною, тобто ту бездіяльність, яка стосується невчинення конкретної виконавчої дії в рамках виконавчого провадження.

Також, суд може зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) в конкретний та ефективний спосіб, тобто шляхом зобов`язання вчинити певну дію, розглянути певне клопотання тощо.

Зміст вищенаведених норм статей 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що в разі бездіяльності виконавця з приводу виконання конкретного виконавчого документа, стягувач має право звернутися до нього із клопотанням з приводу вчинення конкретних виконавчих дій, а виконавець буде зобов`язаний розглянути таке клопотання та повідомити про результати його розгляду стягувача.

При цьому стягувач має право з власної ініціативи надавати виконавцю додаткові матеріали та документи (наприклад, матеріали щодо наявності у боржника певного майна, рахунків тощо).

В разі ж, якщо стягувач вважатиме незаконним результат розгляду його клопотання або якщо стягувач не отримає будь-якої інформації з приводу результату розгляду клопотання, він має право оскаржити конкретне рішення, дію чи бездіяльність виконавця з приводу розгляду його клопотання до суду.

На думку суду, саме такий порядок дій стягувача відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та може забезпечити ефективний захист прав стягувача у випадку бездіяльності виконавця з приводу виконання виконавчого документу.

Проте, в даному випадку стягувач, не надаючи суду доказів звернення до виконавця із клопотаннями та матеріалами, заявляє вимоги щодо спонукання виконавця до виконання Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, в частині виконання рішення суду за рахунок коштів, що перебувають у спільній власності з дружиною.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що сторона скаржника не зверталась до державного виконавця із клопотаннями (заявами) про виконання судового рішення, відсутні дані щодо ігнорування таких звернень з боку державного виконавця, та останнім вживаються заходи, передбачені законом щодо належного виконання рішення суду, а відтак доводи скарги в цій частині є передчасними та недоведеними, в зв`язку з чим в задоволенні скарги в частині зобов`язання державного виконавця провести виконання судового рішення та вчинити певні дії слід відмовити.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скаржником не доведено та не надано до суду належних доказів на підтвердження заявлених у скарзі вимог, зокрема щодо бездіяльності державного виконавця щодо невчинення дій, спрямованих на забезпечення виконання судового рішення, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 261, 353-354, 450-452 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.06.2017 у справі №646/11181-ц та зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.А.Єжов