Ухвала

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 727/6858/20

провадження № 61-6327ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення коштів, одержаних без належної правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення коштів, одержаних без належної правової підстави.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду

від 29 березня 2021 року, в задоволенні позову АТ «Ощадбанк» відмовлено.

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Ощадбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову банку, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначив, що суди ухвалили судові рішення без урахування висновків викладених Верховним Судом України у постановах від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року у справі № 753/23725/15-ц; Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 757/4040/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 644/8081/17; Великою Палатою Верховного Суду у постанові

від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема:

- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (неврахування судами вказаних вище правових висновків, викладених Верховним Судом у подібних правовідносинах);

- має виняткове значення для заявника та становить значний суспільний інтерес (АТ «Ощадбанк» є провідним банком серед інших банківських установ, а тому питання розгляду даної категорії справ у межах сформованої Верховним Судом єдиної практики має виняткове значення для заявника; створення, на думку заявника, небезпечного прецеденту, що після добросовісних дій банку, зокрема відновлення коштів на рахунку клієнта, якими протиправно заволоділи треті особи без належної правової підстави, у подальшому позбавить банк можливості повернення цих коштів, оскільки застосування правового механізму, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України є єдиним ефективним способом захисту порушеного права банку у подібних правовідносинах).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову у даній справі становить 61 465,50 грн та станом на 01 січня

2021 року не перевищує старозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Перевіряючи наведені заявником доводи суд, Верховний Суд виходить з такого.

Заявник, посилаючись на те, що справа має для нього виняткове значення та становить значний суспільний інтерес, не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення. Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування, тоді як сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для висновку про відкриття касаційного провадження у малозначній справі на підставі підпункту «в» частини третьої статті 389 ЦПК України.

У справі № 6-3090цс15 предметом спору були вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження на підставі положень пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки посилання заявника на неврахування судами правового висновку, викладеного у вказаній вище постанові є безпідставними, оскільки в указаних справах предмет і підстави позову, а також встановлені судами фактичні обставини справи та застосовані норми матеріального права не є подібними.

Разом із тим, наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема щодо неврахування судами правових висновків, викладених Верховним Судом України у постанові від 04 жовтня 2017 року у справі № 753/23725/15-ц; Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 757/4040/16-ц,

від 25 березня 2020 року у справі № 522/14590/16-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 644/8081/17; Великою Палатою Верховного Суду у постанові

від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18 щодо застосування статті

1212 Цивільного кодексу України, а тому, зважаючи на те, що зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, оскаржувані у ній судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку на підставі пункту 1 частини другої статті

389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) та підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики).

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк, з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у ній доводи підлягають перевірці за матеріалами справи, а тому згідно частини сьомої статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення коштів, одержаних без належної правової підстави, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2021 року.

Витребувати з Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу

№ 727/6858/20.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 24 травня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак