Номер провадження: 22-ц/813/2068/21
Номер справи місцевого суду: 522/3826/20
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 19
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» квітня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Радченко Вікторії Юріївни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 24.04.2008 року, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 24.04.2008 року (а.с. 1-68).

09 червня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Науменко А.В.) у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 24.04.2008 року відмовлено (а.с. 123-126).

27 липня 2020 року засобами Укрпошти представник товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Радченко Вікторія Юріївна направила апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року. Апелянт пояснює, що з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення, адже, договір набирає чинності з моменту його укладання, при цьому закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час її договору. Крім того, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, підлягає сплаті неустойка, при цьому вона повинна вважатися не мірою відповідальності, а правовим наслідком порушення зобов`язання. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно було здійснено правовий висновок щодо відмови в задоволенні позову та не було враховано наведені норми матеріального права. Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

05 квітня 2021 року до Одеського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу. Представник відповідача вважає, що оскільки рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року у справі № 471/1264/15-ц, що набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 24.04.2008 року, у зв`язку з тим, що позовні вимоги не були доведені належними і допустимими доказами та пропуском строків позовної давності, то 3% річних та пеню позивач нараховує до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні і розмір якої не встановлений та недоведений. Відтак таке нарахування є безпідставним. Також, представник відповідача звертає увагу на те, що після того як Банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та звернувся 18.09.2015 року до суду з позовом про погашення всієї заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно, кредитний договір № 0 від 24.04.2008 року припинив свою дію, а кредитор втратив можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за кредитним договором та пеню.

06 квітня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» - Єфременко Т.В., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2021 року клопотання представника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» - Єфременко Т.В. було задоволено, вирішено провести судове засідання, призначене на 15.04.2021 року о 10.30 годині в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

В судовому засіданні 15.04.2021 року представник позивача Єфременко Т.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала та заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року у справі № 471/1264/15-ц у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» (правонаступник прав та обов`язків ТОВ «Вердикт Капітал») до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням було відмовлено в зв`язку з пропуском строків позовної давності звернення до суду товариством з позовом (наведене рішення набрало законної сили), в зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що після того як Банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитний договір припинив свою чинність, а кредитор втратив свою можливість нарахування та стягнення з боржників відсотків за кредитним договором та пенею, а тому в позові ТОВ «Вердикт Капітал» слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2008 року між ОСОБА_1 та АІКБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 40000 дол. США зі сплатою 13% річних (а.с. 10-18).

Того ж дня, з метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 200384, за умовами якого поручитель зобов`язується нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кре дитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (а.с. 25-26).

20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс», а ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 0 від 24.04.2008 року та договором поруки № 200384 від 24.04.2008 року (а.с. 39-43).

Як вбачається з матеріалів справи, у 2015 році позивач вже звертався до суду з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.04.2008 року шляхом звернення стягнення на заставлене майно (справа № 471/1264/15-ц), в якій зазначав, що у порушення вимог Договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.09.2015 року мала заборгованість за кредитом у розмірі 557159,9 грн. Відповідно до поданої позовної заяви у 2015 році позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» 2000 грн заборгованість за кредитним зобов`язанням та в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24.04.2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки MAZDA, модель СХ 7, рік випуску 2007, колір чорний, тип ТЗ легковий автомобіль, державний номер НОМЕР_1 , вартість якого згідно з договором застави складала 239875 грн, що на праві власності належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного транспортного засобу ТОВ «Кредекс Фінанс» з укладанням від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем (а.с. 101).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року у справі № 471/1264/15-ц в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24.04.2008 року було відмовлено. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 101-105).

Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» за № 01/08-2018 від 01 серпня 2018 року «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (КОД ) змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (КОД ), у зв`язку з чим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» виступає правонаступником прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (а.с. 50-51).

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі позивач зазначає, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала в повній мірі, а тому з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід солідарно стягнути суму заборгованості за кредитним договором та договором поруки у розмірі 228547,74 грн, а також понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 3428, 22 та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн (а.с. 2-8, 130-140).

Відповідач ОСОБА_1 , як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що оскільки у 2015 році позивач вже звертався до суду з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.04.2008 року шляхом звернення стягнення на майно, однак рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» було відмовлено. Таким чином, зазначає відповідач, позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, звернувшись 18.09.2015 року до суду з зазначеним позовом, однак кредитний договір № 0 від 24.04.2008 року припинив свою дію, а кредитор, тим самим, втратив можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за кредитним договором та пеню. А також відповідач просив застосувати позовну давність (а.с. 97-100).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

На підставі цього, враховуючи наявність рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року, яке набрало законної сили і яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс», апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитний договір № 0 від 24.04.2008 року припинив свою дію, а кредитор втратив можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за кредитним договором та пенею.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 3% річних апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги, позивач вказує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Апелянт зазначає, що вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредитору (а.с. 135).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

На підставі цього, апеляційний суд, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду, вважає, що позовні вимоги про стягнення 3 % є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2008 року Банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 200384, за умовами якого поручитель зобов`язується нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (а.с. 25-26).

Відповідно до п. 3.1 договору поруки № 200384 цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (а.с. 25).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя.

Рішенням Овідіопольського районного суду від 20 серпня 2018 року у справі № 471/1264/15-ц було встановлено, що з виписки по кредитному договору за період з 24.04.2008 року по 14.05.2012 вбачається, що строк, з якого у ПАТ «УКРСИББАНК» виникло право на звернення з позовом до ОСОБА_1 , є 28.08.2008 року (а.с. 102).

Тобто, строк звернення з відповідними вимогами позивачем було пропущено, а тому позовна вимога в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя також не підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Радченко Вікторії Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 26 квітня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

15.04.2021 року м. Одеса