Справа № 357/3620/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною батька та бабусі, визначення способів участі у вихованні дитини батька та бабусі, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини-

В С Т А Н О В И В :

09.04.2020 року позивачі звернулися до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 03.04.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від спільного проживання вони мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2019 року, у справі № 357/9256/19, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не проживає разом із ОСОБА_3 та не веде з нею спільне господарство. Наразі відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином та не дозволяє приймати участь у його вихованні. Також, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні бабусі, ОСОБА_2 , із онуком. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.03.2020 року було встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні із малолітнім сином: щонеділі з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері дитини до досягнення дитиною 1 року. ОСОБА_1 неодноразово телефонував відповідачу, щоб домовитися про часи побачення з дитиною, однак остання спочатку на телефонні дзвінки не відповідала, а потім відключила телефон. 15.03.2020 року ОСОБА_1 прийшов до ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , щоб бачити сина ОСОБА_5 , але вона не відчинила квартиру і не надала дитину, тому він викликав поліцію та був складений протокол про невиконання відповідачем рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.03.2020 року. Враховуючи, що мирним шляхом вирішити спір неможливо, просили визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання ОСОБА_1 систематичних побачень із сином кожної суботи та неділі з 11.00 год. до 14.00 год., за попередньою домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , без присутності матері, за місцем проживання ОСОБА_1 або на нейтральній території, до досягнення дитиною 3 річного віку, та визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання ОСОБА_2 систематичних побачень з онуком кожної середи з 10.00 год. до 12.00 год., за попередньою домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , без присутності матері, за місцем проживання ОСОБА_2 або на нейтральній території, до досягненню дитиною 3 річного віку.

27.04.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв щодо спору і зобов`язано третю особу надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

28.05.2020 року представник відповідача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна, подала до суду відзив на позовну заяву обґрунтовуючи тим, що 03.04.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, в якому у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери, тому фактичні подружні стосунки між ними припинилися 21.07.2019 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту припинення фактичних шлюбних відносин позивачі погрожують відібрати малолітню дитину, а відповідача відправити до психіатричної лікарні. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач намагалася врегулювати спірні питання у мирному (договірному) порядку, проте, ОСОБА_1 вирішив по досягненню дитиною двох тижнів всі питання вирішувати за участі третіх осіб, не враховуючи потреби та інтереси дитини. Позивачі у позовній заяві вдаються лише до цитування положень нормативно-правових актів, без викладення фактичних обставин, з яким вони пов`язують виникнення у них права на встановлення способів участі у вихованні дитини. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин та на даний момент між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявний спір щодо здійснення батьківських прав та обов`язків щодо сина, батько дитини не бажає в договірному порядку вирішувати питання пов`язані із дитиною (сплати аліментів та додаткових витрат, місця проживання, участі у вихованні дитини, тощо) і на всі пропозиції відповідач отримувала відмови. Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №139 від 10.03.2020 року «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 » встановлено такий порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щонеділі з 11-00 години до 13-00 години в присутності матері дитини до досягнення дитиною 1 року. Відповідач не заперечує проти спілкування батька із сином та не чинить ніяких перешкод. Натомість, ОСОБА_1 , після отримання рішення №139 від 10.03.2020 року жодного разу у встановлені дні та години не з`явився для зустрічей з дитиною та у позовній заяві ним не наведено жодного доводу та не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує невиконання відповідачем вказаного рішення. Органом опіки та піклування жодного разу не складалися щодо відповідача протоколи про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 184 КУпАП (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) чи вжиття заходів реагування Службою у справах дітей з метою усунення порушення прав дитини, а доводи щодо перешкоджання побаченням з дитиною будуються на припущеннях. Більш того, на час звернення до суду із цим позовом строк дії рішення №139 від 10.03.2020 року не закінчився, а доказів його недотримання з боку відповідача не надано, як не доведено перешкод у повторному зверненні до Служби у справах дітей із заявою про встановлення нового графіку побачень. Дитина є малолітньою і дуже чутлива до змін, а саме режиму дня до якого входить: сон, грудне харчування, прогулянка. До прийняття Рішення №139 від 10.03.2020 року ОСОБА_1 приїздив до дитини без попередження у будь-який час за власним бажанням. Виключними випадками коли відповідач не мала змоги вивести дитину для прогулянок із батьком були зумовлені станом здоров`я дитини (сильні кольки), несприятливі погодні умови (сильний дощ) та під час сну дитини. Вищенаведені причини відмови у наданні дитини для прогулянки є вичерпними, у решті випадків відповідач завжди надавала можливість батьку бачитися та проводити час з сином. Тому, перешкоди вказані позивачем є надуманими, які в дійсності не існують. Щодо вимог про встановлення запропонованого позивачем графіку спілкування з дитиною відповідач не погоджується із запропонованим графіком для спілкування, оскільки, дитина не здатна вести таке спілкування з батьком. Враховуючи вік дитини (10 місяців) перебування дитини за місцем проживання батька без участі матері може нашкодити дитині, оскільки батько не знає розпорядку дня дитини, раціон їжі, графік сну. Знову ж таки, з врахуванням віку дитини, він не може вести таке спілкування за місцем його проживання, оскільки, перебуває на грудному вигодовуванні, а відтак, відповідна вимога є передчасною. На думку відповідача, позов є безпідставним, який не враховує вікові потреби дитини, перебування на грудному вигодовуванні та не забезпечує якнайкращі інтереси дитини. Мати дитини глибоко переконана, що участь батька у вихованні повинна бути обов`язковою, проте, така участь не повинна завдавати шкоди психоемоційному здоров`ю дитині та іншому із батьків. А тому, способи участі іншого із батьків у вихованні дитини повинні відповідати віку дитини та здатності дитини вести таке спілкування. Щодо перешкод у спілкуванні баби з онуком, то позивачем не підтверджені жодним належним та допустимим доказом такі обставини. У разі, завдання відповідачем гіпотетичних перешкод бабусі, остання не позбавлена можливості звернутися до Служби у справах дітей з метою захисту своїх прав та інтересів. Натомість, вона жодного разу не приїздила до відповідача з метою побачення з дитиною та не зверталася до Служби у справах дітей. А відтак, зазначення їй перешкод для спілкування є вигаданими, які в дійсності не існують. Відповідач не погоджується із запропонованим графіком для спілкування, оскільки, дитина не здатна вести таке спілкування з бабусею. Враховуючи вік дитини (10 місяців) тривале перебування дитини за місцем проживання бабусі без участі матері може нашкодити дитині, оскільки бабуся не знає розпорядку дня дитини, графік сну та найголовніше дитина перебуває на грудному вигодовуванні. Дитина харчується кожні 3 години, а тому, враховуючи вік дитини, перебування на грудному вигодовуванні, вимога про спілкування дитини з бабусею за її місцем проживання не можу бути задоволена, оскільки, дитина не здатна вести таке спілкування, а відтак, відповідна вимога є передчасною. А також, варто звернути увагу на те, що запропонований день та час є прийомним днем у педіатра, а відтак, дитина може бути позбавлена можливості отримати медичну допомогу. Тому, просила позов задовольнити частково. Встановити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною трирічного віку, наступним чином: зустрічі і побачення з сином поза межами постійного проживання у супроводі матері: кожну першу та третю неділю місяця з 11:00 до 13:00 години. Встановити способи участі баби ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною трирічного віку, наступним чином: зустрічі і побачення з онуком поза межами постійного проживання у супроводі матері: кожну третю неділю місяця з 11:00 до 13:00 години.

25.05.2020 року представник відповідача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна, подала до суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю за фактичним місцем її проживання, мотивуючи тим, що 03.04.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, у якому у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери, тому фактичні подружні стосунки між ними припинилися 21.07.2019 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Необхідність звернення з даним позовом обумовлене тим, що існує правова невизначеність місця проживання малолітньої дитини, що порушує права та законні інтересиматері, наявний спір між сторонами, щодо місця проживання малолітньої дитини, в тому числі, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі.По досягненню дитиною одного тижня ОСОБА_1 постійно погрожує відібрати малолітню дитину, а ОСОБА_3 відправити до психіатричної лікарні. Після припинення фактичних шлюбних відносин ОСОБА_3 намагалася врегулювати спірні питання в мирному (договірному) порядку, проте, ОСОБА_1 не бажає в договірному порядку вирішувати питання пов`язані із дитиною і на всі пропозиції відмовляє. Йому неодноразово пропонувалося укласти відповідний договір, проте, у ОСОБА_1 категорична позиція у вигляді погроз, що відбере у дитину через неналежній догляд та негативні побутові умови, найме няню задля здійснення догляду за дитиною. На сьогоднішній момент дитина проживає разом із матір`ю, проте, батько дитини систематично оголошує погрози та використовує дитину як засіб маніпулювання щодо матері - відібрання дитини та вивезення дитини в невідомому для матері напрямку. Також, за його словами, у нього створені більш сприятливі умови для виховання дитини. Відповідні дії можуть спровокувати грубе порушення прав матері щодо участі у вихованні та житті дитини, адже мати не розглядає можливість у зміні місця проживання. ОСОБА_3 вважає, що домовленість сторін щодо правового визначення місця проживання малолітньої дитини має бути підтверджена нотаріальним договором про визначення місця проживання дитини або рішенням суду. Вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, захистить права та інтереси малолітньої дитини на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі, якнайкраще захистить права матері та дитини від насильницької моделі поведінки батька, з використанням психологічного насилля до матері, які полягають в погрозах змінити місце проживання дитини в будь-який день, за примхами батька, що може завдати дитині психологічної незворотної травми. Саме в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 і звернулась за захистом із зустрічним позовом до суду, діючи виключно на захист прав дитини та піклуючись про здоров`я дитини, з метою її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. ОСОБА_3 проживає у квартирі, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Зокрема, у сина є ліжко, місце для ігор та відпочинку, а також є іграшки, книжки, що сприяє здоровому розвитку дитини. Вона слідкує за розпорядком дня, здійснює грудне вигодовування дитини, у разі необхідності надає рекомендоване лікарем лікування, тощо. Дитина перебуває в люблячій атмосфері та у відносинах, заснованих на довірі. З огляду на вік дитини, яка потребує материнської турботи, проживання дитини з матір`ю є життєво необхідним, а тому, відповідає інтересам дитини. На противагу вищенаведеному, бездіяльність батька дитини у частині виховання та утримання, відсутність участі у забезпеченні її культурного, освітнього, оздоровчого та матеріального благополуччя ОСОБА_3 вважає неналежними та такими, що суперечать інтересам дитини. ОСОБА_3 веде здоровий спосіб життя, схильностей до негативних звичок не має, антисоціальними проявами не вирізняється, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася, у психоневрологічному диспансері та у нарколога на облікуне перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, у взаємовідносинах із малолітнім сином має тісний фізичний та емоційний контакт, зважаючи на його вік не може бути відірваний від матері, мати має стабільний дохід, а від так, має можливість у повному обсязі забезпечити оптимальні умови для проживання та задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, підтримки, моральної та матеріальної забезпеченості. Оскільки, сторони не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати їх малолітня дитина, з метою уникнення та запобігання негативних наслідків для психологічного здоров`я дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі, просила зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

03.07.2020 року судом постановлено ухвалу, якою прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні з дитиною батька та бабусі, участі у вихованні дитини батька та бабусі.

25.11.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні первісний позов підтримав, зустрічний позов визнав та пояснив, що 03.04.2019 року вони з відповідачем одружилися, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, що належить матері відповідача, яка проживала разом із ними. Однак, його вигнали із квартири на третій день після народження сина, тому він пішов проживати до своєї матері. Він приїздив до сина, одна відповідач заблокувала його номер телефону і перешкоджала зустрічі із дитиною не пояснивши нічого. Тому він звернуся до поліції та із заявою до Служби у справах дітей для вирішення питання щодо побачення та спілкування із сином. 10.03.2020 року було прийнято рішення про порядок його спілкування із сином, однак відповідач його не виконувала. Останній раз він бачив сина 16.08.2020 року протягом 20 хв. за адресою проживання відповідача, потім дитину поклали спати, а його попросили залишити приміщення квартири. 09.08.2020 року та 30.08.2020 року приїздив до дитини разом із братом та кумою, однак відповідач дитину не дала побачити, тому викликав поліцію. 02.08.2020 року та 09.08.2020 року бачив сина у період часу з 11:00 год. до 13:00 год., однак дитина у цей час спала. Відповідач у період їх спільного проживання постійно слухала свою маму, його думку не приймала до уваги та з моменту народження дитини йому постійно перешкоджали бачитися із сином. Він ніколи не забирав дитину без дозволу відповідача, домашнього насильства та психологічний тиск не чинив, як остання наголошує, а коли вчинялися сварки викликали поліцію. Денний режим дитини йому не відомий, адже відповідач його не повідомляє, заблокувавши його номер телефону і не ідучи на діалог. У вересня 2019 року вони зустрічалися з відповідачем та дитиною на вулиці, намагався налагодити контакт, однак вона не розмовляє із ним і причини ненадання дитини йому невідомі. Він дотримувався графіку побачень із дитиною, який був встановлений Службою у справах дітей, адже в інші години дитину взагалі б не дали йому побачити. Контакт із сином у нього встановлений, оскільки вони бачилися, гуляли, син тягнувся до нього, що бачила відповідач і її мати. Він проживає у двох кімнатній квартирі з усіма умовами, що підтвердила Служба у справах дітей. Під час перебування із сином вони будуть гратися іграшками та на вулиці, якщо будуть якісь питання буде радитися із відповідачем.

Позивач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вона допомагала сину і невістці, як до та і після народження онука, і надалі бажає приймати участь у житті дитини. За півтора роки вона бачила дитину перший раз - після народження, другий раз - 19.07.2020 року та потім ще один раз, дату не пам`ятає. Дитина контактна, йшов на руки, як до свого батька так і до неї. 23.08.2020 року відповідач дитину не дала побачити, тому вони із сином викликали поліцію. Намагалися зателефонувати ОСОБА_3 , але вона заблокувала номери телефонів і її і сина, навіть при поліції не йшла на контакт. Причини такої поведінки відповідача невідомі, можливо післяродова депресія. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зустрічалися перед весіллям 6 років, у них все було для життя, вона їм допомагала створити побут, але відповідач зі своєю мамою вирішили по іншому. Вони із сином багато разів намагалися поспілкуватися із відповідачем та побачити дитину, однак по приїзду до квартири, двері не відчинялися, а номери телефонів заблоковані. До Служби у справах дітей вона із заявою не зверталася, оскільки вважала, що необхідно спочатку вирішити питання із побаченнями ОСОБА_1 із сином. Умови для проживання і спілкування із онуком у неї задовільні, що бачили представники третьої особи. Вважає за можливе бачитися з онуком саме у середу з 10:00 год. до 12:00 год., оскільки цей день у неї вихідний, тому вона має можливість присвятити його онуку, а питання дитячого режиму можливо врегулювати із відповідачем. Восени 2020 року вона зверталася до педіатра у якого перебуває на обліку онук, і їй повідомили, що дитина вже не грудному вигодовуванні. Психологічне насильство до відповідача вона не вчиняла, після народження дитини вона приходила до онука, відповідач постійно плакала, як повідомляла її мати, тому пропонувала звернулися за допомогою до психолога. Про обставини щодо виховання дитини, між позивачем та відповідачем, їй невідомо. Син був на заробітках, всі кошти у сім`ю, а відповідач сказала, що тільки її мати їх забезпечувала.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Сокол Івана Анатоліївна, у судовому засіданні зазначила, що відповідачі не надали доказів того, що ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім`ї, а особа може бути визнання винною лише за рішенням суду. Психологічний стан дитини може визначити лише фахівець у дані галузі, а не сторони у справі. При винесення органом опіки та піклування рішення щодо участі батька у спілкуванні із дитиною враховуючись пояснення батьків, психолога, педіатра та зібраними матеріалами щодо спору. Оскільки відповідач не іде не контакт, тому і визначили такі умови побачення із дитиною, як за місцем проживання батька або на нейтральній території. Рішення органу опіки та піклування від 10.03.2020 року відповідачем не оскаржено, тому наявна мовчазна згода на визначений у ньому порядок спілкування. В досудовому порядку позивач намагався вирішити спір, в тому числі звертався до органа опіки та піклування, однак це позитивного результату не дало. Орган опіки та піклування залучав психолога для визначення часів побачень із дитиною, сторони неодноразово викликали до психолога, однак відповідач не приходила на зустрічі. Причини конфлікту між сторонами невідомі. Щодо грудного вигодовування, то як що б мати йшла на контакт, позивач був би обізнаний у даному питанні і врахував би дані обставини. У березні 2020 року позивач намагався побачитися із сином, однак прийшлося викликати поліцію, у висновку якої зазначено, що дитину не дали побачити у зв`язку із карантином, тому у цей період позивач і не приходив в інтересах дитини, щоб не наражати його на небезпеку. Також, відповідачі не надали доказів негативного впливу батька на дитину, а при спілкуванні із сином, він йшов на контакт із батьком. Позивач ні на яких обліках не перебуває, характеризується позитивно та має належні умови для проживання.

Відповідач - ОСОБА_3 у судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала та пояснила, що вони із ОСОБА_1 зустрічалися 6 років, були почуття один до одного, 03.04.2019 року вони з позивачем одружилися, чоловік поїхав за кордом на заробітки, а вона лишилася з мамою, працювала до останнього дня вагітності, оскільки позивач сказав, що усі його заробітки підуть на придбання квартири для їх сім`ї. Позивач оплатив пологи, а вона усі необхідні речі збирала за власний рахунок. Пологи були хороші, народилася здорова дитина, але позивачі чомусь почали нарікати, що вона ніби дуже швидко народила сина. Після виписки з пологового будинку, вона із дитиною проживала із мамою. Відносини із чоловіком розладилися, у неї було відчуття, що вона вже не потрібна, позивач постійно робив їй зауваження, що вона все робить не так, як треба, їй було важко, стався конфлікт і він пішов із сім`ї. Через п`ять днів він зателефонував, вона із дитиною до нього вийшла, адже хотіла його побачити, а він сказав, що забере дитину у неї, оскільки вона погана матір. Після чого вона стала його побоюватися, але все ж таки по його приїзду виходила до нього із дитиною. Був випадок коли позивач приїхав до сина, останній спав, а він вимагав його взяти на руки, пояснюючи тим, що він батько і це його право і він так бажає, при цьому не зважав на потреби дитини. На її зауваження щодо умов побачень позивач не реагував, а хотів лише так, як він того хоче. Коли приїздила поліція, йому вказували на його поведінку, однак він не зробив висновків. Вона побоювалася за своє здоров`я та за дитину, адже були випадки коли позивач виривав дитину із рук, в зв`язку з переживаннями у неї зникало грудне молоко. З позивачами неможливо знайти компроміс, оскільки є тільки їх думка або немає ніякої. Був випадок коли позивач приїхав до дитини, а вона не мала можливості вийти до нього, адже захворіла, та вислуховувала від нього лише образи. Оскільки позивач не допомагав матеріально, подала позов про стягнення аліментів, він казав, що в чужу квартиру нічого купувати не буде. Позивачами при визначення часів побачень із дитиною не враховано те, що син на грудному вигодовуванні, харчується кожні три години, тому неможливо давати дитину за місцем їх проживання, а середа є приймальним днем у педіатра. Позов про визначення місця проживання дитини подала у зв`язку із тим, що не знає, що можна ще очікувати від позивачів. З ОСОБА_2 у неї не склалися відносини, вона їй повідомила, що забере дитину і син буде жити із батьком. На п`ятий день після народження сина позивач приходив і казав, що забере дитину, в цей день вона викликала поліцію. У ті дні коли позивач приїздив до дитини, він з ним гуляв близько години та не запитував про його стан здоров`я чи режим дня. Після конфлікту вона перестала контактувати із позивачами, оскільки вони вказували, що вона хвора, у неї пологова депресія і їй треба лікуватися. Останні рази коли позивачі приїздили до дитини, син йшов до них на контакт, однак він до усіх людей тягнувся, наразі він уважніший, обережніший і контролює, що вона була поруч. Оскільки позивач більше однієї години не проводив із сином, вона вважає, що графік побачень його із сином має проходити за її присутності у першу та третю неділю місця з 11:00 год. до 13:00 год. (тобто два рази на місяць), а бабуся може бачитися із онуком один раз у місяць кожної третьої неділі з 11:00 год. до 13:00 год. у її присутності. В досудовому порядку вони компромісу не знайшли, тому спір має вирішити суд. Вона зверталася до органів опіки та піклування, вони проводили з ОСОБА_1 виховну бесіду, до психолога її викликали оди раз і вона приходила. Позивач із серпня 2020 року дитину не бачив, вона не перешкоджає їх побаченням, але вони не можуть домовитися, адже ОСОБА_1 хоче тільки так як він хоче без урахування її та сина потреб. За умови, якщо позивачі не будуть її провокувати і вчиняти сварки, вона згодна на їх спілкування із дитиною.

Представник відповідача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна у судовому засіданні пояснила, що з 21.07.2020 року відповідач намагається врегулювати відносини із позивачами, в тому числі і зверталася до поліції, на позивача було складено адміністративний протокол за домашнє насильство. Позивач не звертався у нормальній цивілізованій формі до відповідача. 10.03.2020 року було рішення органу опіки та піклування, а 09.04.2020 року позивач вже подали позов, позивач рішення не виконував і не надав доказів його невиконання відповідачем. ОСОБА_2 має сварливий характер, відповідач намагалася із нею встановити контакт, але не вийшло. Запропонований позивачами графік побачень складений без урахування режиму дня дитини і його потреб. Позивачами не надано доказів того, що ними створені належні умови для дитини, не надано їх характеристики та інші необхідні документи, їх доводи ґрунтуються на припущеннях. При зустрічах позивачів із дитиною необхідна присутність представників Служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування № 354 від 23.06.2020 року складений з порушенням процедури, не було встановлено контакт, бесіду не було проведено, не містить рекомендацій щодо бабусі, містить не чітку альтернативні вимоги. Позовні вимоги щодо бабусі не обґрунтовані, адже відсутні підстави передбачені законодавством, немає висновку органу опіки та піклування і пропозиції щодо вирішення спору. 21.07.2019 року позивач змінив місце проживання, тому відповідач звернулася із зустрічним позовом. Щодо характеристики сторін, то ОСОБА_1 перебуває на обліку, як кривдник, участі у громадському житті не бере, має заборгованість по аліментах, а відповідач на обліках не перебуває, характеризується позитивно, має заощадження. Позивач бажає реалізувати свої права, а свої обов`язки не виконує. Доказів характеристики ОСОБА_2 немає, її особисті висновки побудовані при особистому спілкуванні з неї, адже пропонуючи виріши спір мирним шляхом, за участі педіатра та психолога, позивач не стримувала своїх емоційних сплесків. Також, позивачам направляли пропозицію врегулювати спір мирним шляхом, однак лист повернувся за закінченням терміну зберігання.

Представник третьої особи, за довіреністю у справі - Поліщук Віра Миколаївна , у судовому засіданні пояснила, що органом опіки та піклування проводилися бесіди із сторонами та на підставі отриманих відомостей та документів було винесено відповідне рішення. Щодо психологічних рекомендацій, то до трирічного віку психолог з дітьми не працює, адже емоційний стан дитини ще перебуває на стадії розвитку. Було проведено оцінку потреб, враховували, що дитина маленька і батьку необхідна буде підтримка і допомога бабусі дитини. На комісії обговорювали режим дитини і грудне вигодовування, брався до уваги вік дитини і прив`язаність до матері, психолог зі слів батьків робив висновок. Зустрічний позов батько не заперечує, тому спору не має. Щодо присутності представника служби у справах дітей у часи спілкування батька та баби із дитиною, то це є недоцільним, враховуючи також, те, що запропонований відповідачем графік передбачає побачення у вихідні дні. В даному випадку, саме завданням матері є допомогти дитині встановити контакт із батьком та бабою.

Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.04.2019 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8. 13, 96), від спільного проживання у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.14), який зареєстрований та проживає разом з відповідачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с.99, 100, 101) та не заперечується сторонами.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.15) та бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.10.2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/9256/19, провадження № 2/357/3933/19, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на особисте утримання дружини (а.с.16-22), стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.08.2019 року і до досягнення ним повноліття, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.08.2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 і стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 768,40 грн.

28.01.2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рябоконем М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61056911 (а.с.146-147), щодо виконання виконавчого листа в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 19.08.2019 року і до досягнення ним повноліття.

28.01.2020 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рябоконем М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61056550 (а.с.149-150), щодо виконання виконавчого листа в частині стягнення аліментів зОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 600,00 грн. щомісячно починаючи з 19.08.2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №115987 від 16.09.2020 року (а.с.148), вбачається, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження №61056911, станом на 01.09.2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить - 21640 грн. 74 коп.

З довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №115980 від 16.09.2020 року (а.с.151), вбачається, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження №61056550, станом на 01.09.2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить - 4969 грн. 00 коп.

Згідно довідки-характеристики (а.с.153), під час проживання за адресою: АДРЕСА_2 громадянин ОСОБА_1 зі слів сусідів зарекомендував себе посередньо, громадський порядок не порушує, з сусідами сварок не вчиняє, участі в громадському житті будинку та вулиці не приймає. Перебуває на обліку в Білоцерківському ВП ГУНП в Київській області в категорії сімейний насильник, на ОСОБА_1 23.07.2019 року складався адміністративний протокол за ст.173-2 ч.1 КУпАП та даний протокол було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду для розгляду та прийняття остаточного рішення.

Як вбачається з довідки Міністерства внутрішніх справ України серія ІІА №1821688 (а.с.156) за обліками МВС громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Біла церква київської області, на території України станом на 14.08.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

З довідки-характеристики (а.с.157), вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за час проживання за адресою АДРЕСА_1 , зарекомендувала себе з позитивного боку, спиртних напоїв не вживає, громадський порядок не порушує, у сім`ї та з сусідами сварок не вчиняє. Скарг та зауважень з приводу поведінки ОСОБА_3 у побуті до Білоцерківського ВП не надходило.

Як вбачається з Акта оцінки потреб сім`ї/особи за місце проживання (на момент оцінювання) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 №03/53 від 13.07.2020 року (а.с.162-169), у ході індивідуальної бесіди з психологом Центру та тестування батьківського відношення за методикою Варга-Століна батьківський потенціал ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на достатньому рівні. Під час дослідження ОСОБА_1 емоційно врівноважений, демонструє розвинуті навички використання партнерського стилю спілкування. Мати ОСОБА_3 розуміє вікові та індивідуальні особливості дитини, прагне створити умови для задоволення її потреб. Під час бесіди активно намагається зайняти домінуючу позицію та чинить тиск на співрозмовника. Навички безконфліктного спілкування потребують вдосконалення.

Із виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.106), вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , діагноз - здоровий. Дитина перебуває на грудному вигодовуванні, росте та розвивається згідно віку. Щомісяця мати з дитиною з`являються на обов`язковий медичний профілактичний огляд в амбулаторію №5 КНП БМР «МЦПМСД №2». Батька з дитиною на прийом в лікарні не було жодного разу.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.108), ОСОБА_3 з 12.10.2018 року по 21.05.2019 року перебувала на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю відповідно до п.1 ст.22 Закону України «Про ЗДССВБ».

Як вбачається з довідки про отримання (неотримання) допомоги від 14.08.2019 року (а.с.107) ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та їй відповідно до ст.10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» п.10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 з 01.08.2019 року по 01.08.2022 року призначено допомогу при народженні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» (а.с.109) ОСОБА_3 станом на 13.05.2020 року має залишки на рахунках у сумі 38 941,31 грн.

З Висновку про результати перевірки повідомлення від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 08.08.2019 року (а.с.61), вбачається, що дільничним офіцером поліції Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ст. лейтенантом поліції Слинько В.М., були розглянуті матеріали перевірки за повідомлення від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано до ЖЄО Білоцерківського ВП за №23768, №23802 від 23.07.2019 року та встановлено, що 23.07.2019 року до Білоцерківського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про те, що в неї виникла сварка з чоловіком ОСОБА_1 та вона просила прийняти міри до її чоловіка, який вчинив з нею сварку. 23.07.2019 року до Білоцерківського ВП надійшла письмова заява від ОСОБА_1 в якій він просить прийняти міри до його тещі ОСОБА_9 , яка провокує його на вчинення сварки. В ході проведеної перевірки було встановлено, що 23.08.2019 року ОСОБА_1 , прийшов до місця проживання своєї дружини, щоб побачити свою спільну дитину, але ОСОБА_3 відмовила йому в цьому. З даного приводу між останніми виникла сварка в ході якої ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини. Тому наявні підстави щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

31.07.2019 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області адміністративну справу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановою (а.с.83).

З довідки від 08.04.2020 року (а.с.47), вбачається, що 22.03.2020 року до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 з приводу конфлікту із дружиною, щодо його участі у вихованні малолітнього сина. 22.03.2020 року до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , в якій просив допомогти йому у вирішенні питання з його дружиною ОСОБА_3 , яка перешкоджає йому у спілкуванні з їхнім спільним сином. Заяву та повідомлення зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області за №9244 від 22.03.2020 року. У ході виконання даного матеріалу було опитано ОСОБА_1 , який у своєму письмовому поясненні вказав, що 22.03.2020 року він вирішив відвідати свого малолітнього сина ОСОБА_5 (8 місяців), але двері квартири йому ніхто не відчинив. В телефонній розмові із ОСОБА_3 , остання повідомила, що наразі вони з чоловіком вирішили розірвати шлюб, але в зв`язку з карантинними заходами на території України не мають можливості звернутися до суду з позовом. Також, ОСОБА_3 повідомила, що на вихованні має спільного з ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_5 8 місяців, батько якого не відвідував сина за адресою проживання матері близько шести місяців. А тому ОСОБА_3 посилаючись на карантинні заходи та розповсюдження коронавірусної інфекції COVID-19 на території України вбачає не доцільним зустрічі батька з сином на час впровадження карантину.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом ОСОБА_1 , який повідомляв, що дружина не пускає його до дитини у визначений час, останній раз він бачив сина влітку 2020 року, а до даного часу спілкувався із дитиною, однак не у визначений час. Він звертався до поліції, служби у справах дітей для вирішення питання побачень із сином, але відповідач чинить перешкоди. 02.08.2020 року він разом із ОСОБА_1 приїздив до місця проживання відповідача, хотіли побачити дитину, чекали близько години, оскільки дитина спала, потім побачилися. В подальшому, через 2-3 неділі, знову приїздили, однак їм не відкрили двері, позивач телефонував, але ніхто не відповів. До народження дитини відносини у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були добрі, а після того як ОСОБА_1 сказав, що не поїде більше на заробітки, їх відносини змінилися. 02.08.2020 року дитина легко пішла на контакт із батьком. Про обставини 21.07.2019 року йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є хрещеним її сина. Їй відомо, що ОСОБА_1 вже два роки не бачить свою дитину. 27.09.2020 року близько 12:00 год. вона разом зі позивачем приїздила до ОСОБА_3 , але їм не відчинили двері, викликали поліцію. Позивач казав, що такі випадки були не один раз. ОСОБА_1 забирав ОСОБА_3 з дитиною із пологового будинку, у них було усе добре, а чому зараз змінилися відносини невідомо. Їй відомо зі слів ОСОБА_1 , що він намагався вирішити спір мирним шляхом, однак не вийшло, він сплачує аліменти, на фото видно, як він гарно спілкувався із сином.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Аналогічна норма відображена в ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За принципами, закріпленими в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкуванні не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку та стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ними алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу участі позивачів у спілкуванні з дитиною і вирішити його самостійно вони не можуть, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, разом з тим, суд не вбачає достатніх підстав для присутності представників Служби у справах дітей при побаченнях дитини із батьком та бабусею.

Відповідно до ч.1, ч. 3 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №139 від 10.03.2020 року «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 » (а.с.23), було встановлено такий порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щонеділі з 11-00 години до 13-00 години в присутності матері дитини до досягнення дитиною 1 року та повідомлено матір дитини ОСОБА_3 , що вона не має права перешкоджати батькові, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, у дні та години, визначені пунктом 1 рішення.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.69-79), 29.03.2020 року, 05.04.2020 року, 12.04.2020 року, 19.04.2020 року, 26.04.2020 року, 03.05.2020 року, 10.05.2020 року, 17.05.2020 року, 24.05.2020 року, 31.05.2020 року, 07.06.2020 року були складені акти щодо невиконання ОСОБА_1 рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №139 від 10.03.2020 року «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 ».

23.06.2020 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області було прийнято рішення №354 «Про визначення порядку участі батька та баби у вихованні дитини» (а.с.86), з якого вбачається, що ОСОБА_1 встановлено такий порядок участі у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щотижня субота або неділя з 11-00 години до 14-00 години за попередньою домовленістю між батьками, та рекомендовано ОСОБА_3 не перешкоджати у здійсненні ОСОБА_2 своїх прав щодо виховання онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.06.2020 року Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надала інформаційний лист (а.с.81), в якому зазначила, що 10.06.2020 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради щодо виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2020 року, якою службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області зобов`язано надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На даному засіданні були присутні батьки малолітнього, його баба та представник відповідача ОСОБА_8 . Заслухавши батьків малолітнього, бабу та вислухавши представника матері дитини, комісія дійшла до висновку про доцільність побачень батька й баби з дитиною і рекомендувала службі у справах дітей Білоцерківської міської ради готувати до суду висновок органу опіки та піклування про встановлення батькові такого порядку його участі у вихованні сина: щотижня субота або неділя з 11-00 години до 14-00 години за попередньою домовленістю між батьками, рекомендувавши бабі малолітнього бачитись з внуком у цей час. З батьком дитини була проведена співбесіда, в ході якої він був ознайомлений з наданими актами та попереджений про обов`язковість виконання ним рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 10.03.2020 року №139 «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 ». Крім цього, на вищевказаному засіданні комісії з питань захисту прав дитини обох батьків було попереджено про обов`язковість виконання вищевказаного рішення органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Таким чином, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, діючи максимально та виключно в інтересах дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, дотримуючись права сторін на виховання та спілкування із дитиною та враховуючи її вікові потреби і тісний зв`язок із матір`ю, а також те, що дитина тривалий час не мала такого зв`язку із батьком та бабою, суд вважає за необхідне визначити побачення батька із сином кожної неділі з 11:00 год. до 13:00 год. та баби з онуком кожної середи з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері на нейтральній території, погодженої між сторонами, адже у вказані періоди до досягнення дитиною 3 річного віку, присутність матері на зустрічах буде цілком виправданою та доцільною.

Щодо зустрічного позову суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Зі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 25.10.1994 року (а.с.110), вбачається, що виконком Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_9 .

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.112), ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області в книзі записів актів громадського стану про народження 20.12.1995 року зроблено відповідний актовий запис за №2091.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.13), 03.04.2019 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_1 , який був зареєстрований у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №282. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква (а.с.100), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 27.02.1996 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстрований і проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний факт підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с.99, 100).

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Тобто, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №663 від 27.10.2020 року (а.с.159) комісія дійшла до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з матір`ю, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме його інтересам, оскільки він потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, також, це позитивно сприятиме його розвитку, як психологічному так і фізичному.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що відповідач має постійне місце проживання, на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить його інтересам, та враховуючи, що відповідач не заперечував щодо визначення місця проживання з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених зустрічних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачі сплатили при подачі позову судовий збір у розмірі 1681,60 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій про сплату судового збору (а.с.1,2), а відповідач при подачі зустрічного позову сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн., що підтверджується оригіналом квитанції про сплату судового збору (а.с.95). Разом з тим, сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Оскільки, первісний позов задоволено частково, а зустрічний позов задоволено повністю, з урахуванням ст. 141,142 ЦПК України, судові витрати сторін взаємозараховуються.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 3, 7, 19, 141, 153, 157, 158, 159, 160, 161, 257, 263 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради (місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, 8), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною батька та бабусі, визначення способів участі у вихованні дитини батька та бабусі, задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання йому систематичних побачень: кожної неділі з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері на нейтральній території, погодженої між батьками, до досягнення дитиною 3 річного віку.

Визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання систематичних побачень з онуком кожної середи з 11:00 год. до 13:00 год. у присутності матері на нейтральній території, погодженої між сторонами, до досягнення дитиною 3 річного віку.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, задовольнити.

Визначення місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_3 за фактичним місцем її проживання.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.04.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко