У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2021 Справа №607/7179/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та поділ майна ,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та поділ майна.

Позовна вимога про визнання правочину недійсним. Визначається, як вимога немайнового характеру.

За подання позовної заяви фізичною особою вимоги немайнового характеру підлягає до сплати судовий збір в 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що складає 908 гривень.

Позовна вимога про поділ спільного майна подружжя є вимогою майнового характеру.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Тому, за вимогу майнового характеру з ціною позову в розмірі 6997375гривень, позивачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 11 350 гривень.

В порушення частини четвертої ст. 177 ЦПК України, позивачем не додано до позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом з тим представником позивача, приєднане клопотання про звільнення позивачки від суми судового збору з огляду на її важке матеріальне становище.

Розглянувши клопотання суд наголошує таке.

У своїй практиці Європейський суд зазначає, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Позивачка просить зменшити їй суму судового збору до мінімально необхідної 908 гривень покликаючись на скрутне матеріальне становище, й на підтвердження надала копію відомостей з Тернопільського МРЦЗ, та відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи питання звільнення/зменшення суми сплати судового збору, слід надати належну фактичну та правову оцінку наданим доказам щодо майнового стану позивачки та навести достатні та зрозумілі мотиви задоволення чи відмови у задоволенні клопотання про зменшення сплати судового збору.

З огляду на надані позивачкою докази, змістом яких вбачаються незначні суми соціальних виплат на імя позивачки за період 01.-10.2020 року, відсутність в її власності нерухомого майна, за винятком гаража в кооперативі, що перебуває в іпотеці, поряд з тим за відсутності біль повної інформації, котра може свідчити про дійсне майнове становище позивачки (інформації про отримувані доходи за попередні роки, копії трудової книжки, відповідно до якої вона офіційно не працює, довідки відділу обслуговування громадян щодо нарахування пенсії (в разі перебування на обліку в органах ПФУ), інформації з сервісного центру МВС про наявність/відсутність транспортних засобів, тощо), в суду відсутні підстави звільняти позивачку від обов`язку сплати судового збору в повному обсязі.

Однак, враховуючи надані ОСОБА_1 докази, Суд вважає наявними підстав, до зменшення позивачці визначеного розміру судового збору за вимогу майнового характеру до 2 (двох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто до 4540 гривень.

В силу вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, позов підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення виявленого недоліку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Зменшити ОСОБА_1 суму судового збору з вимоги майнового характеру до 2 (двох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто до 4540 гривень.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та поділ майна, надавши строк для усунення недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання зазначених в ухвалі вимог позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернена.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк