Номер провадження: 22-ц/813/5029/21
Номер справи місцевого суду: 520/1777/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви щодо заміни сторони у виконавчому провадженні (одноособово суддя Бескровний Я.В) у цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про заміну сторони виконавчого провадження, боржники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі-Товариство) звернулось із заявою про заміну стягувача публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі-Банк 1) на Товариство у виконавчому провадженні.

Заява обґрунтовано наступним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2008 року у цивільній справі № 2-1063/08 задоволений позов Банка 1 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банка 1 заборгованість за кредитним договором №014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року та договором поруки від 12.04.20006 року у розмірі 23 008,41 гривень і судові витрати у розмірі 261 гривень.

12.12.2017 року між Банком і публічним акціонерним товариство «Комерційний індустріальний банк» (далі-Банк 2) укладено договір відступлення права вимоги, за яким останній отримав право вимоги, зокрема і за кредитним договором №014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року та договором поруки від 12.04.2006 року, укладеним із ОСОБА_2 .

Того ж дня, 12.12.2017 року між Банком 2 і Товариством укладено договір відступлення права вимоги, за яким Товариство отримало право вимоги, зокрема, за кредитним договором 014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року, укладеним із ОСОБА_1 і договором поруки від 12.04.2006 року, укладеним із ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2019 року Товариству відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Товариство не погодилось із ухвалою суду від 15.04.2019 року і в особі представника подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення заяви щодо заміни сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника Товариства зазначає:

12.12.2017 року між Банком 1 і Банком 2 укладено договір відступлення права вимоги, за яким останній отримав право вимоги, зокрема, за кредитним договором №014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року та договором поруки від 12.04.2006 року, укладеним із ОСОБА_2 , у подальшому 17.12.2017 року Банк 2 і Товариство уклали договір відступлення права вимоги за вказаними правочинами.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, та згідно умов договору відступлення права вимоги від 12.12.2017 р., з 12.12.2017 року Товариство набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року та договором поруки від 12.04.2006 року.

Кредитором за кредитним договором № 014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року, договором поруки від 12.04.2006 року, договором застави транспортного засобу від 14.04.2006 року з 12.12.2017 року, відповідно до зазначених договорів відступлення права вимоги, є Товариство.

Основним аргументом для відмови заявнику у задоволенні заяви стало те, що суду не надано будь-яких належним чином засвідчених копій судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили. Крім того, судом встановлено, що цивільна справа № 2-1063/08 знищена за спливом терміну зберігання, що підтверджується довідкою архіваріуса Київського районного суду м. Одеси від 06.02.2019 року, яка наявна у матеріалах справи.

Відповідно до п.5.1 Договору відступлення права вимоги від 12.12.2017 року, укладеного між Банком 2 та Товариством, не пізніше 180 (сто вісімдесят) календарних днів з дати відступлення прав вимоги за кредитними договорами та відступлення прав за договорами забезпечення, первісний кредитор передає, а новий кредитор зобов`язаний прийняти документацію, про що складається акт приймання-передачі за формою згідно з додатком №4 до договору. З наданого витягу із акту приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 12.12.2017 року, вбачається, що у переліку документації, яка була передана Товариству зазначені лише виконавчі листи та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Відтак, копія судового рішення від 21.01.2008 року у Товариства на момент подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження була відсутня, оскільки не передавалася за актом попередніми кредиторами.

Суд запропонував заявнику звернутись із заявою про відновлення втраченого провадження у порядку, передбаченому Розділом X ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 491 ЦПК України, заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тобто виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання до 29.06.2019 року.

Товариство вважає за доцільне вирішити питання про заміну сторони виконавчого провадження з метою примусового стягнення заборгованості, а суд, відмовивши у задоволенні заяви щодо заміни сторони виконавчого провадження, позбавив правонаступника права на виконання рішення суду, яке набрало чинності.

Виконавчі листи № 2-1063/08, видані 20.02.2008 року на виконання рішення суду від 21.01.2008 року видані на підставі рішення, яке набрало законної сили, і, у встановленому законом порядку такими, що не підлягають виконанню, не визнані.

Відповідно до частини 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав люпини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків, таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Відсутність можливості звернення заявника до органів виконавчої служби без зміни сторони у виконавчому провадженні не дає можливості Товариству отримати задоволення за грошовим зобов`язаннями боржників перед кредитором, що є перешкодою у завершенні судового провадження і в реалізації гарантованого Конституцією України «права на суд» та обов`язкового виконання судових рішень.

Боржники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

Судові повістки на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на 08.04.2021 року - 31.03.2021 року і 29.03.2021 року повернуті поштою з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.138-141 справи №520/1777/19провадження №6/520/122/19).

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ст. 128 ч.8 п.п.1-4 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, у розумінні ст. 128 ч.8 ЦПК України,ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно 31.03.2021 року та 29.03.2021 року належним чином сповіщені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції на 08.04.2021 року.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження виходив з того, що відсутня копія судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили, крім того, суд запропонував Товариству звернутися до суду із заявою про відновлення втраченого провадження у порядку, передбаченому Розділом Х ЦПК України (а.с.64).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду від 21.01.2008 року задоволено позов Банка у справі № 2-1063/08 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року та договором поруки від 12.04.2006 року у розмірі 23 008,41 гривень, крім того, суд стягнув судові витрати у розмірі 261 гривень, рішення набрало чинності 01.02.2008 року.

На виконання рішення суду від 21.01.2008 року, 20.08.2008 року видані виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні і повернуті на підставі постанов від 29.06.2016 року (ВП №№48915103, 48915067, а.с.7-10).

12.12.2017 року між Банком 1 і Банком 2 укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року та договором поруки від 12.04.2006 року. Того ж дня, 12.12.2017 року між Банком 2 і Товариством укладено договір відступлення права вимоги, за яким Товариство отримало право вимоги за кредитним договором 014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року та договором поруки від 12.04.2006 року (а.с.11-34).

Згідно довідки суду, цивільна справа № 2-1063/08 знищена за спливом терміну зберігання (а.с.37).

До апеляційної скарги Товариство додало належним чином завірену копію рішення суду від 21.01.2008 року, яка зазначає про набрання рішенням чинності 02.02.2008 року, а також, що оригінал рішення знаходиться в приміщенні суду у цивільній справі № 2-1063/08 (а.с.50,50 зворот).

Заява Товариства про заміну стягувача у виконавчому провадженні підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду (ст. 129 ч.1 п.9 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст. 18 ЦПК України).

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» станом на вересень 2019 року).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 21.03.2018 року по справі справа № 6-1355/10).

У розумінні ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», в разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Тобто виходячи із зазначених норм права, у разі передачі кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), як поза межами виконавчого провадження, так і на стадії виконання судового рішення.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача (постанова Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №2-3897/10).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 2-230/11.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №2-3897/10).

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 року по справі № 643/4902/14-ц, від 15.08.2018 року по справі № 190/2119/14-ц, від 31.10.2018 року по справі № 201/8548/16-ц.

З огляду на те, що заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, заява Товариства про заміну стягувача у виконавчому провадженні підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про необхідність звернення Товариства із заявою про відновлення втраченого провадження у порядку, передбаченому Розділом Х ЦПК України, є помилковим, з огляду на те, що в архіві суду знаходиться оригінал рішення суду від 21.01.2008 року у цивільній справі № 2-1063/08, яке набрало чинності 02.02.2008 року, на підставі якого у 2008 році видані виконавчі листи, які пред`являлись кредитором з метою примусового виконання впродовж до 2016 року, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Доводи представника Товариства у скарзі про наявність підстав для замінити стягувача у виконавчому провадженні, прийняті до уваги і є підставою для задоволення заяви Товариства.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні заяви щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив і неправильно застосував норми матеріального (ст. ст. 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження») та процесуального права (ст. 442 ЦПК України), що призвело до неправильного вирішення справи, ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Судові витрати Товариства за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 921 гривень, які документально підтверджені (а.с.76) підлягають стягненню з боржників на користь Товариства.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року про відмову у задоволенні заяви щодо заміни сторони у виконавчому провадженні скасувати.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» про заміну сторони у виконавчому провадженні задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому провадженні, а саме, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» () за виконавчими листами №2-1063/08, виданими Київським районним судом м. Одеси 20.02.2008 року про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованості за кредитним договором №014/0022/82/50449 від 12.04.2006 року у розмірі 23 008,42 гривень, судового збору у розмірі 231 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» () судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 921 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня їх прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання постанови суду.

Повний тексту постанови суду складено 30.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова