Справа № 653/4069/20
Провадження № 2/653/116/21
РІШЕННЯ

іменем України

06 квітня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.,

за участю секретаря Волвенко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що у будинку з серпня 2015 року зареєстрована ОСОБА_2 , яка фактично ніколи не проживала у будинку, оскільки мешкає в АР Крим та протягом останніх трьох років вони не підтримують зв`язок.

Пояснює, що відповідач самостійно не зняла місце своєї реєстрації та цей факт створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, у зв`язку із чим, просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаним будинком.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що відповідач по справі є дружиною її племінника та в 2015 році звернулась до неї з проханням зареєструвати її місце проживання у належному позивачу будинку та фактично у будинку позивача ніколи не мешкала. Вказує, що під час спілкування з відповідачем, остання не заперечувала проти зняття себе з реєстраційного обліку, проте зробити це самостійно вона не може, так як мешкає в АР Крим.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні була відсутня. Від неї надійшла заява, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутністю, оскільки вона проживає в АР Крим та через карантинні обмеження не може прибути до суду. Позов визнає та не заперечує проти задоволення.

Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 листопада 2010 року, що підтверджується копією відповідного свідоцтва та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Як вбачається з довідки, виданої старостою села Велетнівка від 29 грудня 2020 року відповідач дійсно зареєстрована у будинку, належному позивачу, що також вбачається з відмітки у паспорті відповідача.

Факт того, що ОСОБА_2 фактично не мешкає у будинку, належному позивачу підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердили фактичні обставини справи та пояснили, що їм достеменно відомо, що ОСОБА_2 з моменту реєстрації в будинку позивача фактично ніколи не проживала в ньому.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Згідно зі ст.ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з 2015 року фактично не проживає у належному позивачу будинку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, враховуючи також те, що відповідач надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову, суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим будинком.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова