Справа № 595/1639/20
Провадження № 2/595/55/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з квартири, без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення з квартири, без надання іншого житлового приміщення, мотивуючи тим що відповідач не бере участі по утриманню квартири, не проводить за власні кошти ремонт, не оплачує за використаний газ. Крім того, чинить перешкоди в користуванні квартирою, вчиняє сварки, ображає його нецензурними словами.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, суду пояснили, що квартира по АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 , це підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідчене Максимович Л.В. державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори. В даній квартирі крім позивача, зареєстрований і проживає відповідач. З 2018 року ОСОБА_3 не бере ніякої участі по утриманню квартири та прибудинкової території, не проводить за власні кошти ремонту, не оплачує за використаний газ. Також, відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, не пускає в квартиру, змінив замки, постійно вчиняє скандали, обзиває нецензурними словами його та його сім`ю. Щодо ОСОБА_3 працівниками Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області складалися адміністративні протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Вважають дії ОСОБА_3 незаконними, просять суд позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання(перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача. Відповідач по справі постійно зловживає спиртними напоями, не пускає їх до квартири, погрожує.

Суд, вислухавши позивача, його представника, свідка, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 26.04.2021 року суддею Содоморою Р.О., вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 , знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, вид спільної власності спільна часткова , розмір частки ОСОБА_1 у житловому будинку 29/100.

Інформація щодо власників інших часток вказаного будинку в реєстрі відсутня.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, як вбачається із вищевказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач не є власником квартири в АДРЕСА_1 , а є співвласником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Також, на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, порушує правила співжиття, позивачем надано суду лише одну постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 19.05 2020 року, згідно якої ОСОБА_3 звільнено від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за малозначності вчиненого правопорушення.

Дана постанова не свідчить про систематичне порушення правил співжиття.

Згідно п. 17 Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» № 2 від 12.04.1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 цього Кодексу, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно п.33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таке ж право закріплене у статях 319, 383 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї або інших осіб.

У відповідності до ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем та його представником не надано доказів, що його права порушені, оскільки він не є власником квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Як встановлено ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (п. 6 ч. 3 ст. 2, ст. 11 ЦПК України), забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

Доказів тому, що відповідач систематично руйнує або псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших мешкання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і суспільного впливу виявилися безрезультатними, до суду не надано.

Покази свідка ОСОБА_4 суд бере до уваги, проте зазначає, що згідно довідки № 4 від 01.06.2020 року , виданої Бучацькою міською радою, вбачається, що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Із даної довідки не вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована у вказаному житловому будинку, чи проживає у ньому без реєстрації.

Надану суду розписку, розрахунки-фактура на оплату за спожитий природний газ та повідомлення про припинення розподілу природного газу у зв`язку з наявною заборгованістю, суд оцінює критично, оскільки із розписки не зрозуміло за якою адресою у відповідача був наявний борг, також, із рахунків-фактур вбачається, що наявний борг за спожитий газ за адресою АДРЕСА_2 , а не за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги безпідставні і позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України, ст.ст. 4,12,81,258,280,354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з квартири, без надання іншого житлового приміщення відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Р. О. Содомора