Справа № 203/3709/20
Провадження № 2/0203/211/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

08.04.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача Раєвського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

19.10.2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:

- визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням одним ліжко-місцем в будинку АДРЕСА_1 .

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» зазначило, що на балансі підрозділу знаходиться гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач був поселений на одне ліжко-місце у гуртожитку та зареєстрований у ньому 20.07.1995 року. Проте відповідач з вересня 2019 року без поважної причини у гуртожитку не проживає, його місцезнаходження невідомо.

З огляду на викладене, виділена відповідачу частина кімнати тривалий час пустує, в належному стані ніким не підтримується, плата за користування жилою площею та за комунальні послуги не сплачується, кореспонденція не отримується, у кімнаті відсутні особисті речі відповідача. За поясненнями позивача, така ситуація порушує права інших працівників підприємства, які мають право на поселення у гуртожитку, позбавляє можливості вселити їх до нього та зареєструвати їх місце проживання. Тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням одним ліжко-місцем в будинку АДРЕСА_1 .

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.11.2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та викликано у судове засідання для допиту в якості свідка: ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судові засідання, призначені на 04.03.2021 року, 08.04.2021 року, відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, в черговий раз не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав, відзив на позовну заяву не подавав.

Під час судового засідання 08.04.2021 року представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.

У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення представника позивача, допитана в якості свідка ОСОБА_2 , досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

08.04.2021 року у судовому зсідання проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на праві господарського відання за Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» () зареєстрована будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 3501 кв.м, житлова площа 1665 кв.м. На балансі у Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» () перебуває в тому числі, гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-21).

З 20.07.1995 року в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-7).

За відомостями з актів № 1 - № 4 від 15.09.2019 року, від 10.11.2019 року, від 16.01.2020 року, від 22.04.2020 року, відповідно, складені завідуючим гуртожитку та черговими по гуртожитку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.07.1995 року прописаний в гуртожитку разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнений із залізниці, у зв`язку з виходом його на пенсію. Вони виїхали з гуртожитку в перших числах вересня 2019 року у невідомому напрямку. Відповідач вивіз речі, зв`язку з ним немає, він має заборгованість по оплаті за проживання, нарахування зупинені, не проживає в гуртожитку більше шести місяців (а.с.22-25).

Під час судового засідання була допитана в якості свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працює завідувачем гуртожитку в будинку АДРЕСА_1 . По суті поставлених їй питань свідок показала, що у неї з відповідачем були трудові відносини, бо він мешкав у гуртожитку, де вона працює. З вересня 2019 року він виїхав з гуртожитку, його особистих речей в кімнаті немає, як і немає нічого, що свідчило б про інтерес відповідача у продовженні користуватися гуртожитком. Також свідок показала, що все було зафіксовано у відповідних актах.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням одним ліжко-місцем в будинку АДРЕСА_1 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 Житлового кодексу Української УРСР (далі ЖК УРСР, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЖК УРСР, Примірне положення про користування гуртожитками затверджується Кабінетом Міністрів України після консультацій з громадськістю, що проводяться відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 3, п. 7, п. 9 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 року № 498 (чинне станом на момент виникнення спірних правовідносин), жила площа в гуртожитках надається, в тому числі у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах.

Користування жилою площею здійснюється , зокрема, у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера.

Облік осіб, які проживають в гуртожитках на умовах найму (оренди), ведеться підприємствами, установами, організаціями, в оперативному управлінні яких перебувають гуртожитки державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз викладених вище норм вказує, що робітники на період роботи мають право користування жилим приміщенням в гуртожитку на підставі договору найму у підприємства, організації, установи, де вони працюють, на умовах, визначених ЖК УРСР та Примірним положенням про користування гуртожитками. А у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім`ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач з вересня 2019 року, тобто понад встановлені законом строки, не проживає за адресою реєстрації в гуртожитку, був звільнений з місця роботи на пенсію та виїхав з гуртожитку, особистих речей в кімнаті не залишив. Тобто відповідач не користується ліжком-місцем в гуртожитку без поважних причин. При цьому наявність реєстрації відповідача у гуртожитку перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатись майном, що перебуває на його балансі, зокрема, з метою забезпечення житлом інших працівників підприємства.

Таким чином, судом була встановлена наявність достатніх належних доказів на підтвердження непроживання відповідача у гуртожитку більше шести місяців без поважних причин. За встановлених судом обставин відповідач користувався спірною кімнатою у гуртожитку як наймач на умовах договору найму житла і за ним, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР зберігалось право користування цим житлом виключно до спливу шести місяців тимчасової відсутності. При цьому в ході судового розгляду справи судом не було встановлено інших підстав для продовження строку збереження за відповідачем права користування житловим приміщенням за ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до пунктів 3, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Також суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява №58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, пункт 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п. 47).

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява №30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві».

Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Таким чином, оскільки відповідач з вересня 2019 року до часу розгляду справи у суді в спірне житло не повернувся і не користується ним, хоча об`єктивно має таку можливість, суд дійшов висновку про відсутність його в гуртожитку більше строку збереження за особою права користування житлом без поважних причин. З огляду на це, на підставі ст. 72 ЖК УРСР відповідач відсутній за місцем реєстрації в гуртожитку понад встановлені строки, що є підставою для визнання його в судовому порядку таким, що втратив право користування спірним ліжко-місцем у кімнаті гуртожитку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ліжко-місце) таким, що втратив право користування житловим приміщенням одним ліжко-місцем в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ліжко-місце) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ) в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 61; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне заочне рішення суду складено 30.04.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва