05.05.2021 Справа № 331/2141/21
Провадження № 2/331/1545/2021
УХВАЛА

05 травня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації послуг Запорізької міської ради, 3-тя особа: Запорізька обласна державна адміністрація, про визнання протиправним і скасування запису про право власності, а також зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 28.04.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації послуг Запорізької міської ради, 3-тя особа: Запорізька обласна державна адміністрація, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати запис про право власності №32916775 від 16.08.2019 року на земельну ділянку за кадастровим номером :02:003:0057, площею 1,1000 га за Запорізькою обласною державною адміністрацією . Позов обґрунтований тим, що відповідачем недотримані вимоги законодавства України при проведені державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.Позивач у позову зазначає, що вчинення дій з незаконної перереєстрації цієї ділянки може значно ускладнити поновлення прав позивача у майбутньому.

Дослідивши матеріали позовної заяви, вважаю, що позовна заява підлягає направленню до іншого суду за підсудністю, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції і підсудності.

У позові позивач посилається на віднесення спору до цивільної юрисдикції, що також встановлено судовими рішеннями адміністративних судів.

Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляд) в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, сама по собі участь суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно- правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Якщо порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених діями, бездіяльністю або рішенням органу державної влади або його посадової особи, вважаючи, що вони призвели до виникнення, зміни чи припинення її цивільних прав та/або обов`язків, унеможливлюють їх належну реалізацію тощо, то оспорювання таких дій, бездіяльності чи рішення як спосіб захисту майнових або особистих немайнових прав має відбуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 2 Закону України Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спірні правовідносини у цій справі виникли фактично щодо права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:003:0057, площею 1.1000 га за Запорізькою обласною державною адміністрацією, оскільки позивач шляхом оскарження реєстраційних дій щодо спірного майна фактично намагається встановити факт наявності у нього речового права на спірне нерухоме майно та відсутність такого права у третьої особи.

Враховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, а на момент розгляду даної справи судом право власності на спірний об`єкт нерухомого майна перейшло до Запорізької обласної державної адміністрації у справі, цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Підсудність розгляду цивільних справ визначається відповідно до положень глави 2 розділу І ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 2630 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За таких обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3 перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Крім того, у своїй постанові від 16.02.2021 (справа 911/2390/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Позивач пред`явив позов до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя на підставі ч.2 ст.27 ЦПК України за місцезнаходженням юридичної особи, що є помилковим.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Матеріали справи свідчать, що предметом позову у даній справі є спір з приводу недотримання вимог законодавства України при проведені державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, яка на теперішній час на праві власності зареєстрована за Державою України в особі Запорізької обласної державної адміністрації, і позивач шляхом оскарження реєстраційних дій щодо спірного майна фактично намагається встановити факт наявності у нього речового права на спірне нерухоме майно та відсутність такого права у третьої особи - Запорізької обласної державної адміністрації.

З урахуванням наведеного, позов про визнання протиправним і скасування запису про право власності на земельну ділянку, а також зобов`язання вчинити певні дії має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.10.2020 спірна земельна ділянка за кадастровим номером :02:003:0057, площею 1.1 га зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 за державою Україна в особі Запорізької обласної державної адміністрації і знаходиться за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, Петро-Михайлівська сільська рада.

Таким чином, спірна земельна ділянка знаходиться в межах територіальної юрисдикції Вільнянського районного суду Запорізької області.

Таким чином, за правилами виключної підсудності, передбаченими ст. 30 ЦПК України, розгляд даної позовної заяви територіально не підсудний Жовтневому районному суду м.Запоріжжя.

Дотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) розгляду справи є однією з складових законності судового рішення. Розгляд справ з порушенням правил підсудності є грубим порушенням процесуального закону і підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України). Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Згідно із п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне передати вказану цивільну справу за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 187, 260, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації послуг Запорізької міської ради, 3-тя особа: Запорізька обласна державна адміністрація, про визнання протиправним і скасування запису про право власності, а також зобов`язання вчинити певні дії, послуги передати на розгляд до Вільнянського районного суду Запорізької області (70002 вул.Бочарова, 4 м.Вільнянськ Запорізька область).

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення скарги без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Р.С. Солодовніков