ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/421/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю : позивача та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/24144/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року в складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та, уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, просив ухвалити рішення, яким стягнути з АТ «Хмельницькобленерго» на його користь 516 грн. 62 коп. упущеної вигоди та 4 900 000 грн. моральної шкоди, а також, судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 18500 грн.

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року та з ПАТ «Хмельницькобленерго» на його користь було стягнуто 268 196 грн. вартості належного йому на праві власності майна - реконструйованої підстанції ПС 110/35/10 кВ, та 9 500 грн. судових витрат. На часткове виконання цього рішення 26 вересня 2017 року відповідач сплатив 260263 грн. 26 коп., шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку. Решту боргу в сумі 17 432 грн. 74 коп. відповідач повертати відмовився, у зв`язку з чим він був змушений звертатися до виконавчої служби про його примусове стягнення. 09 листопада 2017 року державним виконавцем ДВ ДВС м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження та примусово стягнуто ці кошти АТ «Хмельницькобленерго» , які 29 січня 2018 року були перераховані на рахунок позивача.

ОСОБА_1 вважав, що за час виконання відповідачем ухвали суду (15 вересня 2017 року - 29 січня 2018 року) зазначені кошти в сумі 17432 грн. 74 коп., внаслідок інфляції знецінилися, тому відповідач повинен сплатити йому інфляційні в розмірі 960 грн. 20 коп. та 174 грн. 33 коп. річних, а всього 1 134 грн. 53 коп.

У зв`язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.07.2018 року позов було задоволено, стягнуто з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь позивача 960 грн. 20 коп. інфляційних та 174 грн. 33 коп. річних, всього 1134 грн. 53 коп.

Однак ПАТ «Хмельницькобленерго» не виконав вказане рішення суду та не сплатив ОСОБА_1 присуджені судом кошти в сумі 1134 грн. 53 коп.

Отже позивач вважав, що у зв`язку з не сплатою цих коштів, та відповідно втратою ним доходу протягом певного періоду часу, з відповідача слід стягнути на підставі норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, які не були виплачені позивачу за рішенням суду у розмірі 1134,53 грн. за період з 16.07.2018 року по 24.09.2020 року. Розрахунок проведено на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні у 2018-2020 роках і становить 516,62 грн.

ОСОБА_1 також зазначав, що з метою виконання рішення суду звернувся до АТ «Хмельницькобленерго» про добровільне виконання рішення суду, до ДВС м.Хмельниицького ГТУЮ, до поліції про вчинення кримінального правопорушення у вигляді невиконання рішення суду, до Прокуратури Хмельницької області, до Фонду державного майна, до Національної комісії НКРЕ КП. Не дивлячись на вказані звернення та вчинені ним дії, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.07.2018 року виконано не було, що стало причиною звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Вказує, що вирішуючи спір суд невірно застосував до спірних правовідносин ст. 22 ЦК України. Оскільки позов було пред`явлено відповідно до ст.ст. 1212-1214 гл.83 ЦК України. Зазначає, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про повернення майна на підставі ст.ст.1212-1214 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Також апелянт вказує, що між сторонами виникли саме кондиційні відносини. Оскільки відповідач фактично володів, належними позивачу на праві власності коштами без укладеного договору, у зв`язку з чим, він, як власник коштів втрачав дохід. При кондиційних правовідносинах не має значення доведення вини, важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої особи. Також апелянт вказує, що не встановивши порушення його права власності на належне йому майно (гроші) суд відмовив і у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди. Тому апелянт вважає, що був позбавлений на справедливу сатисфакцію, що також є недопустимим, враховуючи судову практику Європейського суду з прав людини.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового є неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року та з ПАТ «Хмельницькобленерго на користь ОСОБА_1 стягнуто 268 196 гри. вартості належного йому на праві власності майна - реконструйованої підстанції ПС 110/35/10 кВ, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та 9500 гри. судових витрат.

На підставі цього судового рішення у відповідача перед ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання на загальну суму 277 696 грн. На часткове виконання рішення відповідачем 26 вересня 2017 року, було сплачено 260 263 грн. 26 коп. Решту боргу в сумі 17 432 гри. 74 коп. відповідачем ОСОБА_1 повернуто не було.

09 листопада 2017 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження та примусово стягнуто ці кошти з відповідача, які 29 січня 2018 року були перераховані на рахунок ОСОБА_1 .

В зв`язку з цим ОСОБА_1 в 2018 році звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Хмельницькобленерго» на його користь на підставі ст. 625 ЦК України 960 грн. 20 коп. інфляційних та 174 грн. 33 коп. 3% річних, а всього 1 134 грн. 53 коп. за час виконання відповідачем ухвали суду за період з 15 вересня 2017 року по 29 січня 2018 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2018 року позов було задоволено та стягнуто з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України 960 грн. 20 коп. інфляційних та 174 грн. 33 коп. 3% річних, а всього 1 134 грн. 53 коп.

В лютому 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до суду з позовом до АТ «Хмельницькобленерго» про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

В обґрунтування цього позову він зазначав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/13854/18 від 16.07.2018 на його користь з відповідача було стягнуто 1134,53 грн., які до часу подання цього позову не сплачені, а відтак він має право на виплати згідно з ст. 625 ЦК України з моменту звернення з позовною заявою у справі №686/13854/18, тобто з 15.06.2018 до 01.02.2020, а саме: 112,32 грн. інфляційних втрат і 5,49 грн. як 3 % річних від суми, еквівалентної сумі інфляційних втрат, а тому просив суд стягнути з відповідача 117,81 грн. інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 травня 2020 року, позов задоволено частково, стягнуто з АТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 115,78 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як на підставу своїх позовних вимог позивача посилався на норми ст. ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України, за якими особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За встановлених судом обставин справи у відповідача на підставі рішення суду від 16 липня 2018 року та застосування норм ст. 625 ЦК України виникло грошове зобов`язання щодо сплати позивачу як компенсаційні виплати за невиконання попереднього рішення суду інфляційних та трьох відсотків річних? яке не було виконано.

З врахуванням викладених норм цивільного законодавства колегія суддів вважає, що в даному випадку позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки норми ст. 1214 ЦК України вказані правовідносини між сторонами не регулюють.

Грошові кошти в сумі 1134 грн. 53 коп. у вигляді інфляційних та 3% річних були стягнуті на користь позивача на підставі рішення суду як компенсаційні виплати за невиконання попереднього рішення суду і лише після цього у відповідач виник обов`язок зі сплати ці коштів, однак вказані грошові кошти не були майном позивача, які відповідач набув та зберігав у себе без достатньої правової підстави, оскільки не передавались позивачем відповідачу та не належали позивачу як окремий об`єкт майнових прав.

Вказані грошові кошти в даному випадку не є в розумінні ст. ст. 1212. 1214 ЦК України майном, які відповідач набув або зберігав у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Обов`язок відшкодувати позивачу вказані грошові кошти виник на підставі рішення суду

Отже в даному випадку належним способом захисту порушеного права є звернення до суду з позовом на підставі ст. 625 ЦК України, а не нараховування процентів за користування цими грошовими коштами на підставі ст. 1214 ЦК України, так відповідач цими коштами як окремим об`єктом майнових прав позивача не користується.

З цих же підстав слід відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди за невиконання рішення суду, оскільки в даному випадку правовідносини між сторонами виникли з приводу невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. В той час як відшкодування моральної шкоди є деліктним зобов`язанням, правове врегульовання якого визначено іншими нормами цивільного законодавства за відповідних умисних дій особи, що призвели до заподіяння шкоди.

За таких обставин в позові слід відмовити з підстав обрання неналежного способу захисту порушеного права, однак суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув та відмовив в позові за недоведеністю позовних вимог в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами, а тому рішення суду в мотивувальній частин підлягає зміні з урахуванням мотивів відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що між сторонами виникли саме кондиційні відносини, так як відповідач фактично володів, належними позивачу на праві власності коштами без укладеного договору, у зв`язку з чим, він, як власник коштів, втрачав дохід, а тому позов підлягає задоволенню повністю слід відхилити, оскільки, як зазначено вище, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови з урахуванням мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2021 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох