головуючий у суді І інстанції Шевчука А.В.
провадження № 22-ц/824/3498/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Європейський страховий альянс», у якому просила стягнути страхове відшкодування за шкоду заподіяну в ДТП у розмірі 35 948 грн 85 коп., та судові витрати у сумі 8 704 грн 80 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року по справі № 756/14640/17 визнано винуватим ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 за вчинену 24 жовтня 2017 року у місті Києві по просп. С. Бандери, 30, ДТП, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб «SUZUKI» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП була застрахована ПрАТ «Європейський страховий альянс» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 лютого 2017 року № АК/5746427.

Позивач вказувала, що відповідно рахунку № ГДрС-0002559 від 07 травня 2018 року вартість відновлюваного ремонту її автомобіля складає: 35 948 грн 85 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач не зверталась до відповідача саме із заявою про виплату страхового відшкодування, у цьому випадку відсутнє порушення права позивача зі сторони відповідача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

ПрАТ «Європейський страховий альянс» подало відзив, у якому не погоджується із вимогами апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а тому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2017 року у місті Києві по просп. С. Бандери, 30, з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , відбулась ДТП, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб «SUZUKI» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, що підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року, справа № 756/14640/17 (а.с.8).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 під час ДТП була застрахована ПрАТ «Європейський страховий альянс» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 лютого 2017 року № АК/5746427 (а.с. 25).

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі по тексту - Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Київської дирекції ПрАТ «Європейський страховий альянс» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулась 24 жовтня 2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.27).

Відповідно пункту 35.1. статті 35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Із матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Європейський страховий альянс» 16 лютого 2018 року листом за вих. № 12/54 повідомляло позивача, що згідно з пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» їй необхідно надати заяву про виплату страхового відшкодування із зазначенням своїх банківських реквізитів (а.с. 28).

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

У контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14?406цс19).

Відповідно до штемпеля на конверті (а.с. 13) вбачається, що позивач звернулася із вказаним позовом 16 листопада 2018 року, тобто поза межами річного строку від настання ДТП.

Отже, встановивши, що позивач звернулася із вказаним позовом поза межами річного строку від настання ДТП., тому і відмовляти у задоволенні позову треба було саме з цих правових підстав.

А відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково обґрунтував свої висновки тим, що позивач не зверталась до відповідача саме із заявою про виплату страхового відшкодування, у цьому випадку відсутнє порушення права позивача зі сторони відповідача.

Таким чином, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року підлягає зміні в мотивувальній частині щодо правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині оскаржуване рішення залишається без змін.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та правильно зазначено, що позивач не надала суду будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження звернення до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про виплату їй страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика, а вказана страхова організація не приймала відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про виплату чи відмову у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Відповідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів підтвердження того, що протягом встановленого чинним законодавством річного строку від настання ДТП позивач зверталась до страхової компанії з заявою про виплату їй страхового відшкодування, та, крім того, даний позов був поданий уже після спливу вказаного строку.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, але неправильно зазначив підстави для відмови у задоволенні позову, апеляційний суд змінює судове рішення, але виключно у частині правового обґрунтування мотивів його ухвалення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виклавши його в редакції мотивувальної частини цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Є.М. Суханова

А.С. Сержанюк