справа № 756/9508/14-ц
головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
провадження № 22-ц/824/1170/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тимчишин Людмили Михайлівни на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року

за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступники ОСОБА_5 у розмірі ј цих вимог за кожним, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визначення частки майна в спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з поданням, у якому просив визначити частку майна ОСОБА_2 у розмірі Ѕ частини у квартирі АДРЕСА_1 , а також транспортного засобу - Toyota Rav4 3500, червоного кольору, 2006 року випуску, ДНЗ: НОМЕР_1 , № куз.: НОМЕР_2 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження № 57258369 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 756/9508/15-ц від 13 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суми у розмірі 9 307 353 грн 96 коп.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що у боржника на праві власності відсутні: майно, кошти та/або інші цінності достатні для задоволення вимог стягувача.

Проте приватний виконавець зазначає, що з 04 квітня 1981 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

За ОСОБА_1 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Дата набуття права власності 10 липня 1998 року. Отже, нерухоме майно вважається таким, що набуте за час шлюбу.

Окрім того, за ОСОБА_1 у період шлюбу зареєстрований транспортний засіб - Toyota Rav4 3500, червоного кольору, 2006 р.в., ДНЗ: НОМЕР_1 , № куз.: НОМЕР_2 .

Приватний виконавець вважає, що боржнику ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності Ѕ частина вказаного майна, оскільки воно набуте під час перебування у шлюбі.

03 липня 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. подав до суду доповнення до свого подання, в якому, окрім вказаного вище, просив також визначити частку майна ОСОБА_2 у розмірі Ѕ частини в житловому будинку загальною площею 648,8 кв.м., житлова площа 127,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яким ОСОБА_2 володіє спільно з ОСОБА_1 , оскільки вказаний будинок набутий також під час шлюбу.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В., - задоволено.

Визначено частку майна ОСОБА_2 у розмірі Ѕ частини у квартирі АДРЕСА_1 , а також транспортного засобу Toyota Rav4 3500, червоного кольору, 2006 року випуску, ДНЗ: НОМЕР_1 , № куз.: НОМЕР_2 , а також в житловому будинку загальною площею 648,8 кв.м., житлова площа 127,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , якими ОСОБА_2 володіє спільно з ОСОБА_1 .

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що боржнику ОСОБА_2 належать на праві спільної сумісної власності Ѕ частина майна, набутого під час перебування у шлюбі, а саме квартири АДРЕСА_1 , транспортного засобу - Toyota Rav4 3500, червоного кольору, 2006 р.в., ДНЗ: НОМЕР_1 , № куз.: НОМЕР_2 , а також в житловому будинку загальною площею 648,8 кв.м., житлова площа 127,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з чим, з метою виконання рішення суд вважає можливим визначити частку ОСОБА_2 у вказаному майні.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Тимчишин Л.М. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки права ОСОБА_1 , як заінтересованої особи, були порушені; вона не мала змоги захистити свої права у суді під час розгляду цієї справи, оскільки не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду подання приватного виконавця.

ОСОБА_1 не була присутня при оголошенні оскаржуваної ухвали та взагалі не була залучена до участі у цій справі, ні в якості співвідповідача, ні в якості третьої особи, у зв`язку з чим вона не змогла скористатись своїм правом на судовий захист, а суд першої інстанції вирішив питання про її права.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

ОСОБА_1 заперечує проти того, що належне їй майно (автомобіль, квартира та житловий будинок) є спільною сумісною власністю подружжя. Вказане майно оформлене на ім`я ОСОБА_1 , придбане за її власні кошти, хоча і в період перебування у шлюбі з боржником, та є її приватною власністю. Вже довгий період часу вона не живе зі своїм чоловіком, не веде спільного господарства та не була ніким повідомлена ні про розгляд подання приватного виконавця, ні про те, що її чоловік брав позику у ОСОБА_5 у розмірі 400 000 доларів США.

ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі, вона не отримувала жодної судової повістки, тому що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наданою довідкою від 07 лютого 2020 року № 76/01-18. Також, звертає увагу на те, що за вказаною адресою ОСОБА_1 змушена була проживати та проживає вже довгий час.

Під час вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, у зв`язку із виконанням судового рішення, суд першої інстанції повинен був з`ясувати: чи спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи сама по собі обставина виникнення боргового зобов`язання ОСОБА_2 в період шлюбу, є підставою для задоволення подання приватного виконавця про виділення із спільного майна частку ОСОБА_2 , чи судом встановлювалися обставини використання в інтересах сім`ї грошових коштів, одержаних у позику ОСОБА_2 без згоди на те його дружини, яка взагалі не знала про отримання її чоловіком позики в таких розмірах - 400 000 доларів США, що є визначальною обставиною у цьому випадку, не встановлено достовірно обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, не з`ясовано, яке майно на момент звернення до суду було спільною сумісною власністю та не вирішено питання його вартості, оскільки як свідчать матеріали справи, вартість майна була значно занижена приватним виконавцем Ляпіним Д.В.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, правильно визначивши частку боржника ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності подружжя, набутого за час шлюбу з ОСОБА_1 , а тому апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та діючому законодавству України.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Колегія апеляційного суду, переглядаючи цю справу, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, де вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму позики у розмірі 8 440 000 грн., 415 602 грн 26 коп., 1 063 440 грн відсотки, 3 108 грн витрати за проведення експертизи, 3 654 грн судового збору, всього у розмірі 9 307 353 грн 96 коп.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (надалі по тексту - Закон № 1404-VIII ) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню (статті 40, 57, 58, 62 цього Закону).

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. знаходиться виконавче провадження № 57258369 з виконання виконавчого листа № 756/9508/15-ц від 13 січня 2016 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суми у розмірі 9 307 353 грн 96 коп. (а.с. 112 т. 2).

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві значиться зареєстрованим за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_3 (а.с. 124 т. 2).

19 вересня 2018 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с. 114 т. 2).

Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Листи із копією постанови, направлені боржнику, повернулися на адресу приватного виконавця з причин «закінчення встановленого строку зберігання» (а.с. 115 т. 2).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що рішення не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону № 1404-VIII.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що на праві власності у боржника відсутні майно, кошти та/або інші цінності достатні для задоволення вимог стягувача, що підтверджується наступним.

20 вересня 2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на будь-яких рахунках відкритих ним в банківських та інших фінансових установах. Зазначену постанову направлено 10-м банківським та іншим фінансовим установам. Відповідно до наданих відповідей, коштів, що містились на рахунках боржника, недостатньо для задоволення вимог стягувача та виконання судового рішення (а.с. 116 т. 2).

20 вересня 2018 року винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти та інші цінності. Постановою від 20 вересня 2018 року також було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 117 т. 2).

У заяві стягувача про примусове виконання рішення містилось клопотання про накладення арешту на належні боржнику цінні папери, зважаючи на що, постановою від 20 вересня 2018 року було накладено арешт на цінні папери, що належать боржнику, а саме на прості іменні бездокументарні акції ПрАТ «СК «АКВ ГАРАНТ» (), у кількості 24.

Зазначена постанова направлена для виконання та до відома ПАТ «Національний депозитарій України», як установі, що здійснює облік цінних паперів, та депозитарній установі ТОВ «Фінком-Інвест», яка відкрила власнику рахунок в цінних паперах.

Національний депозитарій України відповідно до листа від 04 жовтня 2018 року № 1543/09-01 повідомив, що не може накласти арешт на цінні папери боржника.

27 вересня 2018 року виконавцем здійснювалась перевірка за вказаною у виконавчому документі адресою, а саме АДРЕСА_3 , проте на момент перевірки двері ніхто не відчинив, що відображено в акті від 27 вересня 2018 року (а.с. 122 т. 2).

18 жовтня 2018 року під час перевірки за зазначеною адресою в квартирі знаходилась невстановлена особа, яка відмовилась відчинити двері.

Також виконавцем 08 листопада 2018 року на адресу боржника надіслано виклик, однак боржник на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив (а.с. 154 т. 2).

Згідно з відповіддю ДФС України (№ від 19 жовтня 2018 року) інформації про номери рахунків, відкриті боржником немає.

Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України (№ від 19 жовтня 2018 року) та Державної фіскальної служби України (№ від 19 жовтня 2018 року) боржник працює в ПАТ «Банк «Український капітал», проте зважаючи на відсутність письмової заяви стягувача, можливості звернення стягнення на інше майно боржника, відповідно до статті 68 Закону № 1404-VIII, а також враховуючи значну суму заборгованості за виконавчим документом, звернення стягнення на заробітну плату боржника недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Згідно з відповіддю ПФУ (№ від 19 жовтня 2018 року), інформацію про боржника, як особу, що отримує пенсію не знайдено.

Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру № 8046 РСЦ МВС в м. Києві (вих. № 31/26-1900/1 від 04 жовтня 2018 року) за боржником транспортні засоби не зареєстровані.

За інформацією Департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України (вих. № 40-302/677-18 від 26 вересня 2018 року) відповідно до даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Держархбудінспекції, інформація щодо видачі/реєстрації боржнику, як замовнику будівництва, документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відсутня.

За даними Головного управління Держгеокадастру у міста Києві (вих. № 8?26-0.22-5533/2-18 від 27 вересня 2018 року), документи що посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території м. Києва за боржником не реєструвались.

За даними Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вих. № 603-17-12/15114 від 25 вересня 2018 року) уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи, трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми за боржником не зареєстровані.

За інформацією відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції у м. Києві (відповіді вих. № 8174/125/19/05-2018 від 01 жовтня 2018 та вих. № 9662/125/19/05-2018 від 19 листопада 2018 року), боржник являється власником двох одиниць мисливської нарізної зброї (зареєстрованих за дозволом на зберігання № НОМЕР_4 ) та пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу набоїв споряджених гумовими кулями (дозвіл на зберігання № НОМЕР_5 ).

22 листопада 2018 року виконавцем здійснювалась перевірка за встановленим місцем проживання боржника із залученням працівників Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві, про що боржника було завчасно попереджено.

Відповідно до акту приватного виконавця від 22 листопада 2018 року, на встановлений час у вказаному місці боржник був відсутній, доступ до житлового приміщення надано не було. Зброя, зареєстрована за боржником на праві власності, виставлена в розшук в зв`язку з неможливістю встановлення її місця знаходження (відповідь Головного управління Національної поліції у місті Києві вих. № 9662/125/19/05-2018 від 19 листопада 2018 року) (а.с. 157 т. 2).

За інформацією Державної служби морського та річкового транспорту України (вих. № 268/03/15-18 від 01 жовтня 2018 року) відсутні записи щодо суден, власником або судновласником яких є боржник.

Відповідно до даних Головного управління Держпраці у Київській області (вих. № 11/3/18/13790 від 27 вересня 2018 року), великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальні споруди, парові і водогрійні котли, посудини, що працюють під тиском трубопроводи пари та гарячої води, об`єкти нафтогазового комплексу за боржником не обліковується.

У базах даних «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг», «Винаходи (корисні моделі) в Україні», «Промислові зразки, зареєстровані в Україні» відомості про право власності боржника на об`єкти інтелектуальної власності відсутні.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості відсутні. За інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості відсутні. За інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості відсутні. За інформацією з Державного реєстру іпотек, відомості відсутні.

У процесі виконання рішення суду приватним виконавцем встановлено, що з 04 квітня 1981 року боржник ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 (повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві вих. № 3400 від 26 вересня 2018 року) - актовий запис про шлюб № 313. Як зазначено у повідомленні, даний актовий запис не містить відмітки про розірвання шлюбу (а.с. 159-160 т. 2).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та інформації КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Дата набуття права власності, відповідно до договору купівлі-продажу зазначеної квартири - 10 липня 1998 року (а.с. 163-164 т. 2).

Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру № 8046 РСЦ МВС в м. Києві (вих. № 31/26-2256/1 від 19 листопада 2018 року) за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб - Toyota Rav4 3500, червоного кольору, 2006 року випуску, ДНЗ: НОМЕР_1 , № куз: НОМЕР_2 .

Окрім того, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 лютого 2004 року належить житловий будинок загальною площею 648,8 кв.м., житлова площа 127,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та був збудований в 2001-2004 роках.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини 6 статті 48 Закону № 1404-VIII стягнення на майно боржника звертається у розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК Українисвідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61?2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Встановивши, що на момент звернення приватного виконавця до суду з поданням про визначення частки майна боржника, вказані квартира, автомобіль та житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті ОСОБА_1 під час шлюбу з боржником, врахувавши що за встановленим загальним правилом частки дружини та чоловіка у спільному майні є рівними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання приватного виконавця шляхом визначення Ѕ частки, яка належить ОСОБА_2 у спільній сумісній власності наквартиру, автомобіль та житловий будинок.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що майно частку в якому просить визначити приватний виконавець належить апелянту на праві приватної власності, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на вказане майно ОСОБА_1 належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, - не спростована.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було залучено апелянта до розгляду справи за поданням приватного виконавця, то апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими, оскільки відповідно до протокольної ухвали Оболонського районного суду від 09 квітня 2019 року (а.с. 12-13 т. 3) ОСОБА_1 залучено в якості зацікавленої особи.

Також слід зазначити, що судом першої інстанції неодноразово направлялась ОСОБА_1 повістка про виклик до суду на адресу, наявну в матеріалах справи, а також здійснено оголошення про виклик ОСОБА_1 на сайті судової влади. Вказане свідчить, що судом першої інстанції було вжито відповідні заходи щодо повідомлення апелянта (зацікавленої особи ОСОБА_1 ) про розгляд вказаного подання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимчишин Людмили Михайлівни залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 29 квітня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Л.П.Сушко