КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/4019/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5265/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» про відновлення порушеного права, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, уточнивши який просила зобов`язати ТОВ «Конвалія 2012» припинити порушення права ОСОБА_1 на користування електричною енергією у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «Конвалія 2012» відновити постачання електричної енергії у кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ТОВ «Конвалія 2012» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона користується кімнатою № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди ліжко-місць в гуртожитку від 19 березня 2013 року, укладеного з ТОВ «Конавалія 2012». Даний гуртожиток відповідачу було передано на підставі акту приймання-передачі № 26/12-1 від 19 березня 2013 року. З 02 лютого 2018 року відповідачем до кімнати позивача було припинено постачання електричної енергії, про що свідчать відповідні акти обстеження побутових умов.

Звертала увагу на те, що за умовами договору оренди ціна оренди за одне ліжко-місце включає у себе плату за комунальні послуги. Нормами ЖК України, Положенням про користування гуртожитком, договором оренди не передбачено право відповідача здійснювати відключення чи припинення надання позивачу комунальних послуг. Навпаки згідно з п. 6 договору оренди орендодавець зобов`язується надавати орендарю комунальні послуги та підтримувати гуртожиток в належному санітарному стані.

На даний час постачання електричної енергії до кімнати позивача відсутнє. Зазначала, що в досудовому порядку вирішити це питання не вдається, оскільки відповідач відмовляється відновити електропостачання. Своїми незаконними діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яку позивач оцінила у 100 000,00 грн. (а.с. 1-3, 42-44).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 50-53).

Не погодившись із заочним рішенням районного суду, 27 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с. 56-59).

На обґрунтування скарги зазначила, що з 02 лютого 2018 року відповідачем до кімнати позивача було припинено постачання електричної енергії, яке відсутнє і до теперішнього часу. Вказувала, що ціна за оренду включає в себе плату за комунальні послуги, а заборгованості у позивача зі сплати оренди ліжко-місць перед відповідачем не встановлено. Вважає, що суд першої інстанції застосував норму ст. 714 ЦК України, яка до даних правовідносин не застосовується, оскільки дані правовідносини регулюються не договором про постачання електричної енергії, а договором оренди ліжко-місця у гуртожитку, що передбачено ст. 130, 131 ЖК України. Оскільки до суду було надано позивачем відповідний договір, то й відмовити у позові з підстав ненадання договору у суду першої інстанції не було.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Головко О.С. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Конвалія 2012» - адвокат Шокуров Ю.Л. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 з 1985 року зареєстрована та проживає разом з дочкою ОСОБА_2 у гуртожитку по АДРЕСА_1 у кімнаті № НОМЕР_1 та займає 1 кімнату площею 18 кв.м., що підтверджується довідкою форми № 3 від 12 листопада 2008 року та довідкою ТОВ «Конвалія 2012» № 105 від 04 листопада 2014 року (а.с. 7-8).

Згідно з актом № 26/12-1 приймання-передачі нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 4018,8 кв.м. від 19 березня 2013 року КЖКП «Агропромбудіндустрія» передало до статутного капіталу ТОВ «Конвалія 2012»нежитлову будівлю за адресою по АДРЕСА_1 згідно технічної документації (а.с. 11).

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 квітня 2013 року вбачається, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є нежитловою будівлею та належить на праві приватної власності ТОВ «Конвалія 2012» (а.с. 12-13).

За витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 березня 2021 року вбачається, що станом на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи районним судом, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є будівлею гуртожитку з вбудованими в перший поверх нежитловими приміщеннями, об`єкт житлової нерухомості (а.с. 93-95).

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Конвалія 2012» - адвокат Шокуров Ю.Л. пояснив, що витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 08 квітня 2013 року не відповідає фактичним обставинам, оскільки об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований в реєстрі як гуртожиток, який належить ТОВ «Конвалія 2012» про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 79-80).

У 2013 році між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_1 було укладено договір на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Конвалія 2012», за яким вона орендує 3 ліжко-місця в кімнаті № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Пунктом 3 договору оренди визначено, що ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем гуртожитку складає 425,00 грн., в тому числі ПДВ 70,83 грн., за один календарний місяць та включає у себе плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 6 договору оренди орендодавець зобов`язаний надавати орендарю комунальні послуги та підтримувати гуртожиток в належному санітарному стані.

Таким чином, наявність правових підстав вселення та проживання позивачки разом із дочкою в кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 відповідач в суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання..

Відповідно до акту обстеження побутових умов мешканця гуртожитку від 29 березня 2018 року, складеного комісією Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, встановлено, що в кімнаті № НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_1 тривалий час відсутнє електропостачання, зі слів мешканців ніякий перерахунок не робився (а.с. 14-15).

19 липня 2019 року ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про відновлення електропостачання в кімнаті № НОМЕР_1 (а.с. 18)

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 22 лютого 2020 року, складеного депутатом Вишневої міської ради Косяк В.В., встановлено, що в кімнаті № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 відсутнє електропостачання з 02 лютого 2018 року (а.с. 17).

До позовної заяви ОСОБА_1 долучила відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на її звернення від 22 липня 2019 року, 05 серпня 2019 року, 21 листопада 2019 року, в яких перевіркою встановлено, що КЖКП «Агропромбудіндустрія» та ТОВ «Конвалія 2012» з порушенням ст. 132 Житлового кодексу УРСР переведено житловий будинок (гуртожиток) в нежилий. При цьому ОСОБА_1 та інші особи, які проживають у гуртожитку, не виселяються. Мешканцям гуртожитку не надається інше жиле приміщення для проживання. Головне управління зобов`язало товариство відновити електропостачання до кімнати споживачки та здійснити перерахунок за оренду ліжко-місць згідно фактичній кількості проживаючих осіб з 17 липня 2013 року по теперішній час(а.с. 19-24).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Згідно зі ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, в якій особам у зв`язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки, включені до статутних капіталів, - гуртожитки, збудовані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти (у тому числі за кошти державних і колективних підприємств та організацій), що були включені до статутних капіталів (фондів) господарських товариств та інших організацій, створених у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств (організацій), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: у гуртожитках колишніх державних і комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі масової приватизації та корпоратизації: після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 ЖК Української РСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 ЦК України на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення.

Як було встановлено судом, гуртожиток, у якому проживає позивач за адресою: АДРЕСА_1 , на час виникнення спірних правовідносин, належав ТОВ «Конвалія 2012»з 2013 року. Вказаний гуртожиток з комунальної власності було передано до статутного капіталу відповідача (а.с. 12-13).

Разом з тим, позивач була зареєстрована та проживає у вказаному гуртожитку з 1985 року, при цьому договір оренди ліжко-місця, укладений з відповідачем, є чинним, позивач разом з донькою проживає у кімнаті гуртожитку та не була з нього виселена.

Встановлено, що згідно з п. 3 договору на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Конвалія 2012», укладеного між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_1 , ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем гуртожитку складає 425,00 грн., в тому числі ПДВ 70,83 грн., за один календарний місяць та включає у себе плату за комунальні послуги.

Тобто, ТОВ «Конвалія 2012» надає комплекс послуг, зокрема щодо забезпечення мешканців гуртожитку комунальними послугами.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини щодо постачання електроенергії регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - Правила).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Таким чином, відповідач відповідно до умов договору оренди з позивачем має належним чином виконувати зобов`язання щодо надання комунальних послуг, зокрема постачання електроенергії до кімнати позивача у гуртожитку.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, пункт 82).

За змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання у право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою… Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач своїми діями щодо незабезпечення виконання умов договору оренди ліжко-місць та припинення постачання електроенергії до кімнати позивача у гуртожитку здійснив втручання у право позивача на повагу до житла за відсутності законних на те підстав, оскільки не надав до суду належних та допустимих доказів правомірності своїх дій.

Пояснення представника відповідача - адвоката в суді апеляційної інстанції, що кімната НОМЕР_1 вищевказаного гуртожитку в якій проживає позивачка не була відключена від електропостачання спростовуються наявними у справі доказами (а.с. 14-15, 17).

За наданим до апеляційного суду актом від 26 квітня 2021 року кімната № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає позивачка ОСОБА_1 разом з донькою і онуком, станом на час складення вищевказаного акту була підключена до електропостачання (а.с. 90).

Вказані обставини визнала ОСОБА_1 та пояснила, що належна їй кімната № НОМЕР_1 вищевказаного гуртожитку була підключена до електропостачання 31 березня 2021 року, тобто після першого судового засідання апеляційного суду у цій справі, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 97-99).

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Головко О.С. заявив, що у зв`язку із фактичним відновленням відповідачем електропостачання, сторона позивача не підтримує вимоги в частині зобов`язання ТОВ «Конвалія 2012» відновити постачання електричної енергії у кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що зафіксовано протоколом та звукозаписом судового засідання (а.с. 97-99).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сам факт визнання незаконним відключення належної позивачці кімнати гуртожитку від електропостачання є достатнім для відновлення порушеного права, вказана вимога позивачки фактично задоволена відповідачем під час апеляційного розгляду справи та не потребує ухвалення судового рішення в частині зобов`язання ТОВ «Конвалія 2012» відновити постачання електричної енергії у кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, позивач просила стягнути з ТОВ «Конвалія 2012» на свою користь 100 000,00 грн. моральної шкоди, на обґрунтування чого зазначала, що після відключення електроенергії у її кімнаті вона вимушена ходити на спільну кухню гуртожитку для приготування свіжої їжі, оскільки побутова техніка у кімнаті не працює, усі харчові продукти псуються. Також внаслідок відключення електроенергії не працює пральна машина та телевізор, що завдає їй душевних страждань.

Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У пунктах 48-50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2020 року у справі № 2-6359/11 (провадження № 61-2053св19).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є особою похилого віку та з інвалідністю другої групи з дитинства і довічно, відключення відповідачем кімнати позивачки в гуртожитку від електропостачання, що підтверджується Актами від 29 березня 2018 року, заявою від 19 липня 2019 року, листом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 22 липня 2019 року та Актом від 22 лютого 2020 року, за відсутності доказів наявності інших джерел енергозабезпечення вказаної кімнати, не забезпечувало належні умови для проживання (а.с. 17-27).

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції врахував, що позивачкою не надано до суду об`єктивних доказів тривалого і безперервного з 02 лютого 2018 року відключення належної їй кімнати від електропостачання із зазначеним позовом позивачка звернулась лише 28 березня 2020 року, про що свідчить штемпель на конверті поштового відправлення позовної заяви, із уточненої позовної заяви вбачається, що таке відключення не було безперервним і абсолютним, тому заявлений позивачкою розмір 100 000 грн. грошової компенсації моральної шкоди, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим і завищеним (а.с. 1-28, 42-44).

Необхідність звернення до відповідача та суду з вимогою про відновлення та за захистом порушеного права примушували позивачку порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, тому колегія суддів вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками про які зазначала позивач.

Враховуючи вказане, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, оскільки враховуючи обставини справи, стан здоров`я позивача, тривалість проживання у кімнаті без електроенергії, істотність змін у побуті та складнощі ведення господарства без електроенергії, позивачці відповідачем було заподіяно моральну шкоду, грошову компенсацію якої апеляційний суд визначив у 3 000,00 грн.

Вимога позивача про зобов`язання ТОВ «Конвалія 2012» припинити порушення права ОСОБА_1 на користування електричною енергією у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 не може бути задоволена, оскільки містить вимогу на майбутнє, а такий спосіб захисту не відповідає вимогам цивільного законодавства.

Так, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовий аналіз наведених положень ЦПК України, ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме припинення порушення права ОСОБА_1 на користування електричною енергією містить вимогу на майбутнє, що суперечить положенням статті 16 ЦК України.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/16-ц та від 07 грудня 2020 року у справі № 199/796/20.

Інші доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України оскільки позов задоволено частково, з відповідача підлягають відшкодуванню на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 681,60 грн. за розгляд справи судом першої інстанції та 2 522,40 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» про відновлення порушеного права - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» (ідентифікаційний код 38379863) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3 000 (три тисячі) грн. грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» (ідентифікаційний код 38379863) на користь держави 1 681,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 2 522,40 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 30 квітня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова