Єдиний унікальний номер судової справи 480/492/19
Номер провадження 22-ц/812/788/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

26 квітня 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Відділу освіти, молоді, спорту та культури Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області рішення, яке ухвалено Миколаївським районним судом Миколаївської області 01 березня 2021 року, під головуванням судді Войнарівського М.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді, спорту та культури Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу освіти, молоді, спорту та культури Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (далі відділ ОМСК Нечаянської сільської ради) про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 вересня 2018 року між відділом ОМСК Нечаянської сільської ради та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до якого останню призначено на посаду керівника Іванівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (далі Іванівський ЗЗСО І-ІІ ступенів) на термін з 07 вересня 2018 року по 07 вересня 2024 року.

14 грудня 2018 року начальником відділу ОМСК Нечаянської сільської ради видано наказ за №142-К про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів ОСОБА_1 , яким оголошено догану останній за неякісну організацію діяльності закладу та за бездіяльність у вирішені питань господарського напряму, порушення трудової дисципліни.

Підставою для видання такого наказу вказано рішення штабу від 13 грудня 2018 року №1 «Про ситуацію, яка склалась в Іванівському ЗЗСО І-ІІ ступенів».

Вищевказаний наказ, на переконання позивача, є незаконним з огляду на наступне.

Так, згідно з наказом відділу ОМСК Нечаянської сільської ради, опалювальний сезон у закладі розпочали вчасно, а саме: 11 листопада 2018 року. Тепломережа працювала задовільно, оскільки були проведені ремонтні роботи ще до початку опалювального сезону.

Але, враховуючи, що тепломережі вже майже 25 років позивач ОСОБА_1 усно та письмово зверталася з клопотаннями про надання допомоги до відділу ОМСК Нечаянської сільської ради на які начальник відділу ОСОБА_3 відповідав, що керівник закладу особа автономна, згідно п.1 ст.26 Закону України «Про освіту».

У зв`язку із цим, всі проблеми керівництво школи було змушено усувати разом з кочегарами своїми силами.

Так, ними виявлено прорив тепломережі, який стався десь 23-24 листопада 2018 року, та, оскільки на звернення позивача допомоги ніхто не надав, ОСОБА_1 сама знайшла пальне, необхідну спеціальну техніку, та людей які розкопували тепломережу та виявили прорив. При цьому, опалення під час ремонтних робіт не відключалося.

Позивач зазначає, що відповідно умов контракту до її обов`язків не входить забезпечення належного утримання, проведення ремонтних робіт котельні, тепломережі, а такий обов`язок покладається на орган місцевого самоврядування. В свою чергу, нею були прийняті всі необхідні дії, які вона вжила для виправлення такого стану.

Крім того, позивач звертала увагу на те, що працівник не може бути визнаний винним, якщо він неналежно виконує свою роботу внаслідок недостатньої кваліфікації або відсутності відповідних умов для її виконання, інакше кажучи, коли він об`єктивно не міг належно виконати роботу або коли власник не створив для цього належних умов.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила визнати незаконним і скасувати наказ відділу ОМСК Нечаянської сільської ради №142-К від 14 грудня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів ОСОБА_1 за неякісну організацію закладу та за бездіяльність у вирішені питань господарського напрямку, а також стягнути на її користь з відповідача судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Відділ ОМСК Нечаянської сільської ради надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволені позову. Зазначав, що згідно ст.26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ відділу ОМСК Нечаянської сільської ради №142-К від 14 грудня 2018 року про притягнення керівника Іванівської ЗЗСО І-ІІ ступенів ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за неякісну організацію діяльності закладу та за бездіяльність у вирішенні питань господарського напряму, порушення трудової дисципліни.

Стягнуто з відділу ОМСК Нечаянської сільської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що накладення дисциплінарного стягнення було проведено відповідачем без дотримання вимог трудового законодавства.

В апеляційній скарзі відділ ОМСК Нечаянської сільської ради, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки жодному письмовому доказу, що міститься в матеріалах справи. Втім, з матеріалів справи убачається недоведеність висновків щодо незаконності наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та належного виконання нею своїх обов`язків в частині вирішення господарських проблем ввіреного в її управління навчального закладу.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За правилами ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку встановленими ст.ст.148-149 КЗпП України.

За правилами ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За змістом цієї норми, обчислення місячного строку для застосування стягнення починається саме з дня виявлення проступку. При цьому виявлення проступку означає не тільки виявлення його факту, але і дії або бездіяльності у вигляді проступку, а також встановлення характеру порушення, причинного зв`язку між діями та наслідками, та вини у цьому працівника.

Таким чином, проступок може мати місце не тільки у вигляді разового порушення одноразової дії, але і у вигляді бездіяльності, яка триває певний строк.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Отже, згідно законодавства України, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під котрим розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

За порушення трудової дисципліни, як визначено в ст.147 КЗпП України, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов`язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення.

Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього.

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про загальну середню освіту» (який діяв на час укладення контракту з позивачем), керівництво закладом загальної середньої освіти здійснює директором, повноваження якого визначаються законом, статутом закладу освіту та трудовим договором.

Статтею 26 Закону України «Про освіту» передбачено, що керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. Повноваження (права і обов`язки) та відповідальність керівника закладу освіти визначаються законом та установчими документами закладу освіти.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №13 від 10 липня 2018 року було затверджено Статут Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, засновником якої є Нечаянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області (том 1 а.с.118,119-141).

Згідно п.п.4.1,4.2,4.3 Статуту управління закладом загальної середньої освіти здійснюється засновником та уповноваженою ним особою - відділом ОМСК Нечаянської сільської ради. Безпосереднє керівництво закладом здійснює його керівник, з яким при призначенні на посаду укладається строковий трудовий договір (контракт) та який організовує діяльність закладу освіти та вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу освіти.

07 вересня 2018 року між відділом ОМСК Нечаянської сільської ради та ОСОБА_1 укладено контракт, відповідно до якого останню призначено на посаду керівника Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів на термін з 07 вересня 2018 року по 07 вересня 2024 року (том 1 а.с.7-11).

17 вересня 2018 року комісією Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів складено Акт готовності до роботи в опалювальний період 2018-2019 навчального року (том 1 а.с.109-111).

Наказом №136-а директора Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 11 жовтня 2018 року «Про початок опалювального сезону в закладі 2018-2019 навчального року» наказано розпочати опалювальний сезон у закладі протягом 2018-2019 навчального року при знижені середньодобової температури зовнішнього повітря нижче +8 С (том 1 а.с.108).

Рішенням штабу із забезпечення безперебійної роботи об`єктів життєдіяльності населення в осінньо-зимовий період 2018/2019 року на території Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 13 грудня 2018 року №1 «Про ситуацію, яка сталася в Іванівській ЗЗСО І-ІІ ст.» покладено на ОСОБА_1 в термін до 17 грудня 2018 року обов`язок вжити невідкладних заходів щодо ліквідації пориву теплової мережі в Іванівському ЗЗСО І-ІІ ст. та подальшого недопущення неефективного використання та необґрунтованих втрат теплової енергії: слідкувати за температурним режимом в школі, втратами води, використанням вугілля, тощо. Зобов`язано в міжопалюваний період провести модернізацію теплової мережі закладу, а саме, встановити запорну арматуру, опресувати теплотрасу, більш ретельно провести огляд та замінити необхідні труби, тощо (том 1 а.с.102).

На підставі вищевказаного рішення наказом №142-к від 14 грудня 2018 року оголошено догану ОСОБА_1 , керівнику Іванівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Нечаянської сільської ради, за неякісну організацію діяльності закладу та за бездіяльність у вирішені питань господарського напряму, порушення трудової дисципліни (том 1 а.с.97).

Вирішуючи питання щодо законності наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

У своїй діяльності директор Іванівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області керується Законом України «Про освіту», Законом України «Про загальну середню освіту», Статутом закладу в якому передбачено повноваження (права і обов`язки) та відповідальність керівника закладу освіту визначаються законом та установчими документами закладу освіти, а також контрактом.

Так, відповідно до п.1.1, 1.5 контракту, керівник за цим контрактом зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію закладу здійснювати поточне управління (керівництво) закладом, забезпечувати його діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за закладом майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення та організації праці керівника. Керівник підзвітний органу управління майном у межах встановлених чинним законодавством, Статутом закладу та цим контрактом.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до відповідальності даного виду, власник або уповноважений ним орган, повинні навести конкретні факти допущеного працівником невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в оскаржуваному наказі про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани не зазначено, які саме трудові обов`язки, покладені на останню законом, контрактом чи статутом, останньою не виконувалися чи неналежно виконувалися без поважних причин.

Більш того, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку: об`єкта, суб`єкта, об`єктивної сторони, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення (ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника, тощо) (постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі №359/3507/17 та від 11 квітня 2018 року по справі №804/8092/16).

Оскаржуваний наказ про оголошення догани містить лише загальні формулювання та не пояснює суті порушень трудової дисципліни, які, як на думку відповідача, допустила в роботі позивач, як керівник закладу освіти.

До того ж, такий наказ не містить посилання на конкретні обставини вчинення порушення, що, в свою чергу, свідчить про відсутність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї контрактом та Статутом, що могло б бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а тому такий наказ є незаконним та підлягає скасуванню, що вірно констатував і суд першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачем за період з 14 листопада 2018 року по 11 грудня 2018 року не вчинено жодних організаційних заходів щодо усунення недоліків своєї роботи, у тому числі і щодо усунення наслідків пориву тепломережі, то колегіє суддів вважає їх безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Рішення суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна правова оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу відділу ОМСК Нечаянської сільської ради залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді, спорту та культури Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 29 квітня 2021 року