Номер провадження 2/754/2600/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

за участі секретаря судового засідання - Тимошенко К.Г.

позивача у справі ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Мироненко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 21.04.2013 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого вона передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 26 000.00 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 01.10.2014 року. В зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти за договором позики, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд про стягнення з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 21.04.2013 року у розмірі 108 920.46 грн., з яких: сума боргу в розмірі 26 000.00 грн., сума процентів в розмірі 3 523.43 грн., сума витрат від інфляції в розмірі 24 599.79 грн., сума 3 % річних в розмірі 3 523.43 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 640.00 грн.

Ухвалою судді від 04.10.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

22.05.2019 року відповідачем до суду подано заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 13.06.2019 року задоволено заяву про скасування заочного рішення суду, заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.06.2019 року залишено без задоволення заяву позивачки про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 20.12.2019 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

03.11.2020 року до суду надійшов висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 27.11.2020 року поновлено провадження у справі, продовжено розгляд справи у підготовчому засіданні.

12.02.2021 року позивачкою до суду подано заяву про збільшення позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду від 16.02.2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали вимоги заяви про збільшення позовних вимог та просили про їх задоволення.

Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. (а.с. 177, 203).

Представник відповідача в останні два судових засідання не з`явився, про причини своєї неявки також не повідомив. Належним чином був повідомлений про судові засідання, оскільки був присутній в судовому засіданні 26.01.2021 року та 12.02.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Вислухавши вступне слово позивачки, її представника, вивчивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем 21.04.2013 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого вона передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 26 000.00 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 01.10.2014 року. В зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовився повернути позичені кошти за договором позики, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в своїй заяві про збільшення вимог позову просила суд про стягнення з відповідача на її користь загальну суму боргу за договором позики від 21.04.2013 року у розмірі 26 000.00 грн., суму відсотків в розмірі 5 015.63 грн., суму пені в розмірі 5 409.49 грн., суму відсотків з урахуванням індексу інфляції в розмірі 47 868.49 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000.00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000.00 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 640.00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Вищевказаний договір позики від 21.04.2013 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи.

Крім того, згідно висновку експертів від 21.10.2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 21.10.2020 року підписи від імені ОСОБА_2 які містяться у двох примірниках розписки від 21.04.2013 року після рукописного запису «( ОСОБА_2 )» та перед рукописним записом «( ОСОБА_2 )», - виконано ОСОБА_2 .

Крім того, в судовому засіданні обставини складання розписки та її написання та підписання відповідачем ОСОБА_2 підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як вбачається з умов договору позики, відповідач у справі отримав в користування від позивача суму в розмірі 26 000.00 грн., які і підлягають з нього стягненню на користь позивача.

За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання. А в разі його порушення настають правові наслідки, передбачені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням суми пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Позивачкою надано розрахунок процентів за користування коштами в сумі 26 000.00 грн. за період з 19.09.2017 року по 12.02.2021 року, згідно ст. 1048 ЦК України, розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 18.09.2016 року по 18.09.2017 року, розрахунок по відсоткам з урахуванням встановленого індексу інфляції, з якими суд погоджується та вважає його правильним.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Перелік фактів, що зазначені позивачкою у заяві про збільшення позовних вимог, знайшли своє підтвердження та є підставою для відшкодування моральної шкоди, що полягає в зміні ритму її життя, вона вимушена була у всьому обмежувати себе та свою сім"ю, оскільки фактично втратила свої власні кошти.

Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та, керуючись роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 31 березня 1995 року № «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) при з`ясуванні доказів на підтвердження факту заподіяння моральних страждань дійшов висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 5 000 грн. Також суд бере до уваги термін перебування даної цивільної справи у провалдженні суду - а саме з 19.09.2017 року.

Як роз`яснено у Методичних рекомендаціях «Відшкодування моральної шкоди» (Лист Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 р.) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи; будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд вважає, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивачка на свою користь з відповідача є дещо завищеним і тому визначає розмір моральної шкоди в 5 000.00 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі вищевказаного та керуючись положеннями Цивільного Кодексу України, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення частково.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640.00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,76, 81,133 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 загальну суму боргу за договором позики від 21.04.2013 року у розмірі 26 000.00 грн., суму відсотків в розмірі 5 015.63 грн., суму пені в розмірі 5 409.49 грн., суму відсотків з урахуванням індексу інфляції в розмірі 47 868.49 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000.00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000.00 грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 640.00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Головуючий: