Апеляційне провадження №22-ц/824/6758/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу», Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталії Володимирівни, про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, скасування записів про право власності та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, скасування записів про право власності та припинення права власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 07 серпня 2008 року між ВАТ «Завод КІНАП» та ОСОБА_3 в простій письмовій формі було укладено Договір купівлі-продажу столярного цеху загальною площею 329,20 кв.м. літ «П», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26 вересня 2008 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» у справі № 7/2008 визнано дійсним укладений 07.08.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ «Завод КІНАП» договір купівлі-продажу будівлі; за ОСОБА_3 визнано право власності на будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 кв.м., літера «П», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

29 грудня 2008 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва видано виконавчий лист про визнання договору купівлі-продажу будівлі, укладеного 07.08.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ «Завод КІНАП», дійсним та про визнання за ОСОБА_3 право власності на будівлю столярного цеху, загальною площею 329,2 кв.м. літера «П», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

03 жовтня 2010 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2а-1001/10 комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» було зобов`язане зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться: в АДРЕСА_1 , загальною площею 396,4 кв.м., як на окремий об`єкт нерухомого майна, на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» від 26.09.2008 у справі № 7/2008, ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2008 про видачу виконавчого листа у справі № 6-126/2008 та виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2008 у справі № 6-126/2008.

18 листопада 2010 року комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєстровано право власності на будівлю столярного цеху (літ. «П»), загальною площею 396,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

14 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу будівлі столярного цеху (літера «П»), загальною площею 329,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 25 квітня 2012 року право власності на вказану будівлю зареєстроване за ОСОБА_1

03 травня 2014 року право власності на спірну будівлю було вперше зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2008 року, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2009 року, ухвали Господарського суду м. Києва від 26.09.2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю столярного цеху, що знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 329.2 кв.м. за ОСОБА_2 в зв`язку з тим, що на момент прийняття вказаного рішення право власності на спірну будівлю вже було зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2012, однак державний реєстратор не переніс реєстраційний запис права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на будівлю столярного цеху, проігнорував його та зареєстрував право власності за ОСОБА_2 як первинне право власності.

Постановою Верховного Суду постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації було закрите, позивачу роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

22 травня 2019 року рішенням Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46985144 від 22.05.2019 року 15:15:47, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (номер запису про право власності 31659970) право власності на спірну будівлю повторно зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 19.08.2008 року та ухвали Господарського суду м. Києва від 26.09.2012 року.

Позивач стверджує, що її право власності на спірне майно виникло 25.04.2012 року. В той же час перша реєстрація права власності на спірну будівлю за ОСОБА_2 відбулась лише 03.05.2014 року і стала можливою лише внаслідок протиправних дій державного реєстратора, оскільки реєстрація не була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, тобто 02.09.2009 (день набрання законної сили рішенням суду про визнання за ОСОБА_2 права власності).

На момент прийняття державним реєстратором КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіним О.В. рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , право власності на цей об`єкт було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2012. Наявність такої суперечності між заявленим ФОП ОСОБА_2 та вже зареєстрованим правом ОСОБА_1 є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Таким чином Державний реєстратор Прошкін О.В. не встановив відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, не витребував інформацію, необхідну для реєстрації, не використав відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, внаслідок чого прийняв протиправне рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 .

Окрім наведеного, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року в рамках справи № 756/3893/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна було накладено арешт на спірне нерухоме майно та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження спірного нерухомого майна.За таких умов вчинені реєстраційні дії щодо об`єкту, на який було накладено арешт, є протиправними.

У зв`язку з вищевикладеним та з урахуванням зміни предмету позову позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46985144 від 22.05.2019 15:15:47, яким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна: будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (номер запису про право власності 31659970) за ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47868956 від 19.07.2019 16:42:02, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 2, 6, загальною площею 130,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (номер запису про право власності 32475704) за ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Приватного нотаріуса Мазарчук Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47867357 від 19.07.2019 15:47:37, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (номер запису про право власності 32475327) за ОСОБА_2 ;

- скасувати запис про право власності 31659970 на об`єкт нерухомого майна будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- скасувати запис про право власності 32475704 на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 2, 6, загальною площею 130,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- скасувати запис про право власності 32475327 на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна будівля столярного цеху, літера П, загальною площею 354,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

- припинити право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 2, 6, загальною площею 130,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

- припинити право власності ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля (будівля столярного цеху), група приміщень 1,3,4,5, загальною площею 224 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає таким, що ухвалене без належного встановлення всіх обставин справи, що мають важливе значення для її правильного вирішення. Вказує на те, що суд дійшов хибного висновку, що власником спірного об`єкту, який має право на реєстрацію свого права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є ОСОБА_2 а не ОСОБА_1 . У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір про право власності на об`єкт нерухомого майна. З моменту визнання рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2008 року за ОСОБА_2 права власності на вказане нерухоме майно, остання не вчиняла дій щодо його відчуження на користь третіх осіб, а також не була позбавлена права власності на підставі рішення суду. За таких умов право, визнане рішенням господарського суду, припинене не було, відтак існує і на даний час, підстави для його припинення відсутні. Інші позовні вимоги (про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію, скасування записів про право власності) є похідними та прямо залежать від вимоги про припинення права власності.

З такою позицією суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 826/25407/15 було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року було скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни, третя особа - ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації було закрите. Предметом позову у даній справі було скасування за тими ж самими підставами, що були заявлені й в даній справі, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірну будівлю столярного цеху.

Верховним Судом у даній справі було зроблено висновок про те, що позовні вимоги заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на будівлю, правомірність набуття якого позивач ставить під сумнів. Тому Верховний Суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, впливає на майнові права позивача і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України, оскільки між сторонами наявний спір про цивільне право.

Зважаючи на наведені висновки Верховного Суду, вирішення спору у даній справі має здійснюватися не з точки зору дотримання реєстратором процедури реєстрації права власності за відповідачем, а з огляду на те, кому належить право власності на такий спірний столярний цех.

При вирішенні зазначеного питання суд виходить з наступного:

Своє право на спірну будівлю позивач обґрунтовує тим, що 25 квітня 2012 року право власності на неї було зареєстроване за позивачем на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В свою чергу право власності ОСОБА_3 було визнане рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Сила Закону» у справі №7/2008 від 26 вересня 2008 року.

В той же час право власності на спірну будівлю було визнане за ОСОБА_2 рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2008 року, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2009 року.

Колегія суддів зазначає, що позивач, не погоджуючись із тим, що право власності на зазначену вище будівлю було визнане за ОСОБА_2 , вважаючи, що її права та інтереси було порушено, мала право та можливість звернутися до суду та оскаржити дане рішення, чого зроблено не було.

Вирішення питання про правомірність рішення як третейського суду так і господарського суду не є компетенцією суду в рамках даної справи, тим паче що останнє пройшло стадію оскарження та було залишене в силі. За таких умов суд при вирішенні даного спору має враховувати наявність таких рішень як факт.

Станом на 02.09.2009 року набрало сили судове рішення, згідно якого право власності на спірне нерухоме майно було визнане за ОСОБА_2 . Як встановив суд в ході розгляду справи, після визнання за нею права власності на спірне майно ОСОБА_2 не здійснювала його відчуження, прав на нього іншим особам не передавала. Таким чином, право власності ОСОБА_2 на будівлю, яка є предметом спору, на сьогоднішній день є дійсним та належить саме їй, відтак підстави для скасування відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують таке існуюче право, на вимогу ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів не може погодитися з позицією апелянта щодо того, що право власності ОСОБА_2 або взагалі не виникало, або було припинене після реєстрації такого права за ОСОБА_1 (в судовому засіданні в апеляційній інстанції представник останньої висловлював обидві з вказаних позицій) у зв`язку з тим, що їх не було зареєстровано в порядку, який діяв на час ухвалення рішення господарського суду.

Таку свою позицію апелянт ґрунтувала положеннями ч. 4 ст. 334 ЦК України, відповідно до яких права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. В той же час така позиція апелянта не може бути прийнята судом.

По-перше, апелянт наводить вказану норму в редакції, яка була внесена на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року. До того часу вказана норма наведених положень не містила.

По-друге, ст. 334 ЦК України врегульовує момент набуття права власності за договором, в той час як право власності за ОСОБА_2 було визнане судом.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільне право може виникати з рішення суду.

Зважаючи на наведене, посилання апелянта на те, що право власності ОСОБА_2 на спірний об`єкт не виникало у зв`язку з тим, що вона вперше зареєструвала його 03.05.2014 року, тобто вже після реєстрації права позивача, не може бути прийняте судом.

Не може погодитися колегія суддів й з позицією апелянта щодо необхідності скасування державної реєстрації права власності на спірне майно, яке належить ОСОБА_2 , на підставі того, що така реєстрація відбулася після накладення арешту хвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року.

Згідно положень ст.. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зважаючи на наведене, лише порушені, невизнані чи оспорені права, свободи чи інтереси особи підлягають судовому захисту, а відсутність їх порушень є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Як було належним чином встановлено судом першої інстанції, ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року була постановлена в рамках справи № 756/3893/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна саме на забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_2 , тобто була ухвалена саме в інтересах останньої. За таких умов реєстрація спірного майна за ОСОБА_2 в період дії такої ухвали жодним чином не може порушувати прав ОСОБА_1 . В свою чергу це обумовлює відсутність підстав для задоволення позову з цього приводу.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько