Справа № 552/163/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

21.04.2021 Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання - Горошко О.О.,

учасники справи та їхні представники:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Маліннікова Дар`я Костянтинівна,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Яресько Наталія Володимирівна,

третя особа - Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей.

В позовній заяві посилалася на те, що вони з відповідачем з 10 вересня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Після розірвання шлюбу та станом на момент подання даної позовної заяви діти проживають за наступним графіком: тиждень з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та тиждень з батьком за адресою його проживання: АДРЕСА_2 .

Така ситуація ускладнює нормальне життя дітей, не дає їм можливості мати власний повноцінний куточок вдома, вони не мають можливості повноцінно зростати в комфортних умовах, адже вони постійно змінюють місце свого проживання та не розуміють де їх дім.

У позивача створені всі необхідні комфортні умови для дітей.

Проживання з матір`ю повною мірою відповідає інтересам дітей, матиме позитивний вплив на їх розвиток та становлення, дасть їм змогу, нарешті, отримати відчуття безпеки і дому, зростати без постійного стресу та перетягування їх з одного місця проживання до іншого та чітко виокремить ролі батьків у їхньому житті.

Такий стан речей та невизначеність місця проживання дітей шкодить їх психологічному розвитку, доставляє дітям незручності та чинить негативний вплив на формування у них розуміння сімейних цінностей та ролей у родині.

Тому позивач просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати просила покласти на відповідача.

Також позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (цивільна справа №552/873/21).

В позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 2/5 частини від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, з дня подання позовної заяви та до моменту досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 26 лютого 2021 року цивільну справу №552/873/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів об`єднано в одне провадження з цивільною справою №552/163/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю (т.1 а.с.70).

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив (а.с. 83-86).

У відзиві зазначив, що з позивачем ОСОБА_1 він перебував у шлюбі із 2010 року до 2019 року. Від шлюбу вони мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Їх родина проживала в квартирі АДРЕСА_1 , квартира належала дідусеві позивача, і він до дня своєї смерті також проживав разом із ними.

В 2017 році за спільною домовленістю позивач поїхала в Ізраїль заробити кошти. На той час відповідач мав постійну роботу, стабільний заробіток і перспективу кар`єрного росту, тому не мав на меті змінювати країну проживання. Він залишився і проживав з дітьми та дідусем позивача, який також залишився під його опікою, бо дуже хворів. В 2018 році дідусь помер. Після його смерті позивач прийняла спадщину, яку за довіреністю на її ім`я оформив відповідач.

Весь цей час, два роки він один повністю займався дітьми.

Коли позивачка повернулась, вони розірвали шлюб. І відповідач був змушений змінити місце проживання.

Після цього діти проживали за графіком: тиждень із мамою, тиждень із татом. Так вони жили після повернення позивача в Україну, до початку 2021 року. Всі витрати на дітей ділили порівну.

Вважає, що позивач просить визначити місце проживання дітей із матір`ю, щоб отримати аліменти і отримати можливість вивезти дітей без його згоди за межі країни.

Зараз старший син категорично відмовляється спілкуватись із мамою. Конфлікт, який затіяла позивачка, вже негативно вплинув на психологічний стан дітей.

Відповідач категорично заперечує проти визначення місця проживання дітей із матір`ю, а також проти стягнення аліментів. До цього часу діти жили тиждень з ним, тиждень із матір`ю, відповідно утримання дітей було солідарне.

Відповідача попередній графік їхнього життя влаштовував, він влаштовував і дітей, бо тепер вони взагалі не бачать один одного.

Якщо некомфортно проживати тиждень із мамою, тиждень із батьком, заради дітей він згоден знайти компроміс і збільшити термін проживання, можливо по два тижні з кожним із батьків, можливо по місяцю, але це рішення вони повинні приймати не в суді, а компромісно, батьки і діти, а батьки повинні врахувати бажання дітей.

Тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Позивач надала відповідь на відзив, у якому заперечила проти доводів відповідача, наведених у відзиві.

Зазначила, що необхідність чіткого закріплення місця проживання дітей з матір`ю, пов`язане у першу чергу з інтересами дітей. Не можуть діти по тижню проживати у різних місцях, у них повинен бути свій простір, своя кімната, де будуть їх речі та їх основне життя. Не можна щотижня збирати дітей з валізами та змінювати їм місце проживання, це негативно впливає на стан дітей, на навчання та відчуття ними безпеки та ролей у родині.

Проживання по тижню у кожного з батьків, негативно впливає і на навчання старшого сина. Неодноразово класний керівник старшого сина, ОСОБА_5 прохала вирішити питання, пов`язане з таким проживанням дітей, адже старший син міг не виконувати з татом домашні завдання, забувати де він залишив щоденник, книги, зошити, не приносив необхідні до школи речі.

Такий стан проживання влаштовував лише відповідача, але ніяк не сприяє забезпеченню інтересів дітей.

Визначення місця проживання дітей з матір`ю ніяким чином не вплине на порядок участі відповідача у житті дітей.

Мирні переговори з відповідачем не принесли позитивного вирішення ситуації.

Тому позивач просила врахувати викладене та задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою суду від 30 березня 2021 року задоволено клопотання позивача та її представника про виклик в судове засідання та допит свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 .

Інші заяви та клопотання учасники справи суду не подавали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні. При цьому посилались на обставини, викладені у відзиві на позов.

Третя особа виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради в судове засідання свого представника не направив, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника. Для врахування при розгляді справи по суті надав суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дітей з батьком.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 вересня 2010 року перебували зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2019 року (т.1 а.с.15).

28 серпня 2020 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 28 серпня 2020 року Подільським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - (т.1 а.с.31).

Сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 21 лютого 2011 року Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, а також свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 09 березня 2016 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Полтава Полтавського міськрайонного управління юстиції Полтавської області (т.1 а.с.87, 88).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 2017 по 2019 року за спільним рішенням родини тимчасово проживала за межами України з метою заробітку коштів для потреб сім`ї.

За час відсутності позивача в Україні малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали з батьком, ОСОБА_2 .

Весь цей час позивач підтримувала зв`язок з дітьми, спілкувалась з ними за допомогою сучасних засобів зв`язку, цікавилась їх успіхами, проблемами, навчанням.

Вказана обставина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 , яка є класним керівником малолітнього ОСОБА_3 .

Суд не бере до уваги посилання сторін на ту обставину, що під час розгляду судом справи №552/5362/19 про розірвання шлюбу між сторонами предметом розгляду у вказаній справі також було визначення місця проживання дітей, оскільки, як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2019 року позовні вимоги про визначення місця проживання дітей залишені без розгляду у зв`язку з наданням суду позивачем заяви про залишення цієї позовної вимоги без розгляду.

Після повернення позивача в Україну та розірвання шлюбу з відповідачем між батьками склався такий графік проживання дітей з ними, за яким діти один тиждень проживали разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , один тиждень - з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказану обставину, а саме проживання дітей з кожним з них через тиждень, сторони визнають.

При цьому судом встановлено, що кожен з батьків докладав необхідних зусиль для виховання та утримання дітей, створив необхідні умови для їх виховання, зростання та розвитку.

Обидва батьки займаються вихованням дітей, цікавляться їх успіхами у школі та садочку, займаються з дітьми навчанням, зі старшою дитиною готують уроки, спілкуються з педагогами та вихователями дітей. Вони спільно вирішують питання утримання дітей, всі витрати по їх утриманню несуть в рівних частках.

Проте, встановлений порядок проживання дітей по одному тижню з кожним з батьків, суперечить інтересам дітей, та завдає їм шкоди.

Зазначене підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

показаннями свідка ОСОБА_5 , яка суду пояснила, що вона є вчителем початкових класів Полтавської гімназії №32. У її класі навчається ОСОБА_3 . Встановлений батьками порядок проживання дитини по тижню з кожним з них позначився на успішності дитини, її розвитку. Даня став незібраний, інколи забуває зошити, може не доробити завдання. Став роздратований. Останнім часом у Дані зошити стали краще. Але в його знаннях є великі прогалини. Йому тяжко надолужувати пропущене. На уроках він пасивний. Йому не подобалось, що мама примушує його робити уроки. Свідок зверталась до матері дитини з проханням вирішити питання щодо визначення місця проживання з одним з батьків, оскільки це відповідатиме інтересам дитини;

показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що в якості психолога зустрічалась з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зазначила, що діти є прихильними до мами. Також пояснила, що визначений батьками графік проживання дітей почергово у матері та у батька не відповідає інтересам дітей, не сприяє формуванню у них відчуття дому;

консультаційним висновком щодо психоемоційних особливостей розвитку дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 23 жовтня 2020 року № 75, що виконаний практичним психологом, психотерапевтом ЦСП ОСОБА_10 , згідно якого спосіб проживання дітей то на території мами, то на території тата не сприяє формуванню відчуття дому як базової безпеки, оскільки діти постійно повинні адаптуватися то до одних, то до інших умов. Також у такий спосіб складно формувати у дітей необхідну для подальшої соціалізації систему правил, оскільки в їхній свідомості вони постійно міняються. Коли діти не розуміють за якими правилами їм жити, і не знаходять емоційної підтримки у батьків, вони відсторонюються від світу дорослих через планшет. І повернутися в світ живого спілкування їм буває непросто. Спілкування та перебування дітей в різних родинах треба упорядкувати. Для подальшої психологічної безпеки дітей потрібно чітко визначити ролі в родині та переглянути способи взаємодії між колишнім подружжям, оскільки нерозуміння ролей дорослих із найближчого сімейного оточення викликає тривогу і сприяє втраті відчуття безпеки дитини, що може мати негативні наслідки у її дорослому житті. Базова безпека дітей безпосередньо пов`язана з місцем та умовами її проживання, щоб дітям хотілося йти додому і вони знали де їх дім, в якому добре. Постійна зміна місця проживання дітей не рекомендована. Територія мами сприймається ними як бажана (т. 1а.с.21-22);

психологічною характеристикою на дитину ОСОБА_3 (2011 р.н.) від 20 лютого 2021 року, наданою дитячим практичним психологом ОСОБА_13 , згідно якої психолог зазначила, що нею надані рекомендації щодо налагодження здорових психологічних відносин між батьками заради збереження психологічного здоров`я їх дитини. Крім того, батькам рекомендується посприяти максимальній стабілізації життя дітей, місця проживання в тому числі (т.1 а.с.89);

довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 05 травня 2016 року №15.4-07/529, виданою відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради, згідно якої зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 34);

даними домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_3 , згідно якої за даною адресою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за місцем проживання батька ОСОБА_2 (т.1 а.с. 106-110).

Також судом встановлено, що різний підхід до виховання дітей, застосований батьками, призвів до того, що з лютого 2021 року діти проживають окремо один від одного: ОСОБА_3 проживає разом з батьком та його дружиною ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю та її чоловіком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, як встановлено судом, у лютому 2021 року ОСОБА_3 на його прохання забрав батько ОСОБА_2 .

Після цього діти проживають окремо, батьки припинили практику почергового проживання дітей з кожним із них.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Судом встановлено, що хоча батьки в рівній мірі піклуються, займаються вихованням та утриманням своїх малолітніх дітей, але між ними склалися такі відносини, при яких діти спочатку проживали почергово по одному тижню з батьком та з матір`ю, а на час справи розділені батьками і проживають окремо один від одного, ОСОБА_3 - з батьком, ОСОБА_4 - з матір`ю.

Вирішуючи справу по суті, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дітей відповідає визначення місця їх проживання з одним з батьків, з тим, щоб діти знали де їх дім, щоб було забезпечено застосування єдиного підходу до їх виховання та навчання.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 13 квітня 2021 року №115, виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте, ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог в даній справі чи самостійного позову про визначення місця проживання дітей з ним до суду не подавав, таких позовних вимог не заявляв, визначити місце проживання дітей з ним не просив.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд позбавлений можливості визначити місце проживання дітей з батьком.

В цьому випадку відмова матері в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дітей з нею призведе до збереження ситуації, коли діти або проживають почергово з кожним із батьків, або як на час розгляду справи є розлученими один з одним.

Такий висновок суду також підтверджується поясненнями відповідача та його представника , наданими в судовому засіданні, згідно яких відповідач згоден, якщо це відповідає інтересам дітей, збільшити період проживання дітей з кожним з батьків до двох тижнів або до місяця.

Також відповідач та його представник в судовому засіданні звертали увагу суду, що така ситуація, коли діти по черзі проживали з кожним з батьків, всіх влаштовує, в тому числі і дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Оскільки судом встановлено, що визначення місця проживання дітей відповідає інтересам насамперед дітей, батько вимог щодо визначення місця проживання дітей з ним не заявляв, на підставі викладеного суд вважає за необхідне визначити місце їх проживання з матір`ю.

Вирішуючи спір, суд також бере до уваги, що перешкоди для визначення місця проживання дітей з матір`ю відсутні. Позивачем створені необхідні умови для виховання та утримання дітей.

Зазначені обставини підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

характеристикою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 4-А класу Комунального закладу «Полтавська гімназія №32 Полтавської міської ради Полтавської області» від 19 жовтня 2020 року №1417, згідно якої ОСОБА_3 навчається у Комунальному закладі «Полтавська гімназія №32 Полтавської міської ради Полтавської області» з 01 вересня 2017 року. Має навчальні досягнення середнього рівня. ОСОБА_3 має добрий загальний розвиток, широкий кругозір, вміє висловлювати власну думку. Здатний швидко засвоювати навчальний матеріал, але вчиться без бажання, тому досягає нижчих результатів. В навчальній діяльності проявляє пасивну участь. Домашні завдання виконує не завжди якісно. Спокійний, врівноважений, позитивний учень, добре товаришує з учнями класу. З повагою ставиться до дорослих. Батьки хлопчика розлучені, але і мама ОСОБА_1 , і тато ОСОБА_2 приділяють увагу навчанню і вихованню сина (хлопчик завжди доглянутий, охайний, забезпечений всім необхідним для всебічного розвитку). Батьки спілкуються з педагогами гімназії, батьками однокласників, відвідують батьківські збори. Надають посильну допомогу класному керівникові (т.1 а.с.18);

характеристикою матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованця ПДНЗ (ясла-садок) №65 «Школа здоров`я» від 19 жовтня 2020 року №178, згідно якої мати з батьком дитини розлучені, але обоє стежать за її розвитком, за побутовими умовами, харчуванням, зовнішнім виглядом. Мати вміє знаходити компромісні рішення, завжди охайно виглядає, спокійна. У навчально-освітньому процесі і мати, і батько беруть активну участь. Один тиждень ОСОБА_4 вранці приводить до закладу, а ввечері забирає мати, а другий тиждень - батько. Регулярно відвідують батьківські збори. Систематично, без затримок сплачують за харчування. Дитиною займаються і мати, і батько. ОСОБА_4 завжди виглядає доглянуто, чисто, естетично. Характер дитини врівноважений, працелюбний, старанний, товариський. Має розвинену пам`ять. Батьки активно цікавляться життям дитини у закладі (т.1 а.с.19-20);

довідкою серії ІІА №1948579, виданою 26 жовтня 2020 року МВС України через ТСЦ № 5341 РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 26.10.2020 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1 а.с. 26);

довідкою №1 від 21 грудня 2020 року, виданою ФОП « ОСОБА_15 », згідно якої ОСОБА_1 дійсно працює у ФОП ОСОБА_15 з 11.12.2020 за основним місцем роботи. Займає посаду: продавець непродовольчих товарів (т.1 а.с.27);

витягом з Державного реєстру речових прав н нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 липня 2019 року №172978518, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 7/12 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 233, видане 05.07.2019 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Чернецькою І.П. (т.1 а.с. 38);

витягом з Державного реєстру речових прав н нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 липня 2019 року №172962191, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 5/12 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 230, видане 05.07.2019 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Чернецькою І.П. (т.1 а.с. 39-40);

даними висновку виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 13 квітня 2021 року №115, згідно якого працівниками служби у справах дітей та Полтавського міського центу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді були обстежені умови проживання дітей за місцем реєстрації матері. Під час відвідування родини 24.02.2021 було встановлено, що квартира є приватною власністю ОСОБА_1 та складається з трьох кімнат. Умови проживання відповідають санітарно - гігієнічним нормам, в помешканні наявні сучасні меблі та побутова техніка, достатній запас продуктів харчування. Хлопці мають окрему кімнату, в якій наявні ліжка, стіл для навчання, шафа, одяг та взуття, велика кількість іграшок, канцелярське приладдя, книги. На момент інспектування були присутні мати ОСОБА_1 та молодший син ОСОБА_4 , зі слів ОСОБА_1 , старший син ОСОБА_3 знаходився за місцем проживання батька. Згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 наданим службою у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, умови проживання родини задовільні, дитина ОСОБА_3 , забезпечений спальним місцем, гарним куточком для занять та розвитку, продуктами харчування, одягом відповідно до сезону. Родина має теплі, дружні стосунки. До акту додані письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В поясненні батько зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рідні брати і повинні проживати разом, для цього він докладе всіх зусиль, щоб діти в його сім`ї відчували себе комфортно.

Суд також звертає увагу, що вказаний вище висновок органу опіки та піклування не містить інформації щодо наявності за місцем проживання батька спального місця для другої дитини - ОСОБА_4 .

Також суд бере до уваги, що навчальні заклади, як відвідують діти, - і КЗ «Полтавська гімназія №32 Полтавської міської ради Полтавської області», у якому навчається ОСОБА_3 , і ПДНЗ (ясла-садок) №65 «Школа здоров`я», який відвідує ОСОБА_4 , найближче територіально розміщені до місця проживання позивача, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , порівняно з місцем проживання відповідача.

Суд враховує також, що діти є прихильними до обох батьків.

Зазначена обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

консультаційним висновком щодо психоемоційних особливостей розвитку дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 23 жовтня 2020 року № 75, що виконаний практичним психологом, психотерапевтом ЦСП ОСОБА_10 , згідно якого відчувається, що між мамою та синами теплі, щирі відносини. Територія мами дітьми сприймається як бажана (т.1 а.с.21-22);

висновком виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 13 квітня 2021 року №115, згідно якого під час відвідування родини за місцем реєстрації матері працівниками служби у справах дітей та Полтавського міського центу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 24.02.2021 ОСОБА_4 неохоче йшов на контакт, бесіда з хлопчиком проводилася в присутності ОСОБА_1 , дитина висловила бажання проживати з мамою. Батька ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 було запрошено до служби у справах дітей для проведення бесіди. Також була з`ясована думка ОСОБА_3 . Під час бесіди хлопчик легко ішов на контакт, спокійно відповідав на запитання та повідомив, що йому комфортніше проживати з батьком, що одночасно підтверджується психологічною характеристикою на ОСОБА_3 від 20.02.2021 року, наданою практичним психологом ОСОБА_13 . ОСОБА_3 пояснив, що любить і маму, і тата, але проживати бажає з батьком.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Малолітній ОСОБА_3 під час спілкування з практичним психологом ОСОБА_13 та з працівниками органу опіки та піклування висловлював бажання проживати з батьком.

Проте, суд бере до уваги дані психологічної характеристики на дитину ОСОБА_3 (2011 р.н.) від 20 лютого 2021 року, наданою дитячим практичним психологом ОСОБА_13 , згідно якої психолог зазначила, що таке зображення фігури мами під час обстеження може демонструвати як загальне ставлення до фігури мами, так і ситуативне. Причиною свого відношення до мами дитина зазначила, що його замикають в кімнаті і примушують робити уроки, забирають планшет (т.1 а.с.89).

Вказаному в повній мірі відповідають дані консультаційного висновку від 23 жовтня 2020 року № 75, що виконаний практичним психологом, психотерапевтом ЦСП ОСОБА_10 , згідно якого під час спілкування з боку мами відчувалось турботливе і вимогливе ставлення з боку мами до обох дітей.

Але на час роботи з дитиною органу опіки та піклування, дитина пояснювала, що любить і маму, і тата.

Вимогливість матері до дитини у встановленні правил поведінки, необхідності навчання, виконання домашнього завдання, обмеження у користуванні планшетом по відношенню до ОСОБА_3 не може бути перешкодою для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Як встановлено судом, і на цьому акцентували увагу суду під час розгляду справи обидві сторони, всі витрати на дітей вони несуть в рівних частках.

Батьками досягнута домовленість про такий порядок утримання дітей, коли всі видатки на дітей вони несуть порівну.

З цього вбачається, що діти перебувають на утриманні у обох батьків.

І тому спір з приводу утримання дітей між батьками відсутній.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Оскільки між сторонами спір з приводу утримання дітей фактично відсутній, витрати на утримання дітей вони несуть в рівних частках, а звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей не є підставою для стягнення аліментів, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів.

Таким чином позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ,

відповідач - ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ,

третя особа - Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, місцезнаходження: м.Полтава, вул.М.Бірюзова, 1/2, ідентифікаційний код 05384703.

Повний текст рішення виготовлений 30 квітня 2021 року.

Головуючий О.А.Самсонова