ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Херсон

справа № 663/3479/19

провадження № 22-ц/819/81/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарАвтонагова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Херсонського державного університету на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2020 року у складі судді Клімченка М.І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонського державного університету, треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, зазначаючи про те, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 29.12.2004 року між нею та ТОВ «Говер», їй на праві приватної власності належить база відпочинку, яка розташована в АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване 17 березня 2006 року.

Факт правомірного набуття позивачкою права власності на спірний об`єкт нерухомого майна бази відпочинку, у зв`язку з чим вона набула права на відповідну земельну ділянку, на якій це майно розташоване встановлено у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2014р. та Постанові Вищого господарського суду України від 28 січня 2015р. (справа № 923/715/14)

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 5,25 га, що була надана в постійне користування Херсонського педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської, правонаступником якого є Херсонський державний університет за державним актом від 04.06.1996р. Наявність нерухомого майна виключає можливість використання земельної ділянки університетом під розміщення його спортивно-оздоровчого табору «Буревісник».

Отже, між сторонами, а саме між ОСОБА_1 власником нерухомого майна бази відпочинку, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та Херсонським державним університетом - власником спортивно-оздоровчого табору «Буревісник», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , існує спір щодо користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд, визнати припиненим право постійного користування Херсонського державного університету земельною ділянкою загальною площею 5,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за державним актом I-ХС №001539 від 04.06.1996р.

Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2020 року позов задоволено.

Визнано припиненим право постійного користування Херсонського державного університету земельною ділянкою загальною площею 5,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за державним актом I-ХС №001539 від 04.06.1996р.

В апеляційний скарзі Херсонський державний університет, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував, що позивачка не мала переважного права на отримання земельної ділянки під власним нерухомим майном, оскільки згідно до частини 1 статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку може переходити, а не обов?язково переходить, на підставі цивільно- правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Тому до ОСОБА_1 не перейшло автоматично право користування спірною земельною ділянкою, оскільки це суперечить статті 120 ЗК України. Передана в постійне користування земельна ділянка була надана навчальному закладу під розміщення спортивно- оздоровчого табору «Буревісник», належить до державної власності, перебуває у сфері управління Міністерства освіти і науки України та закріплена за учбовим закладом на праві оперативного управління, а тому не могла передаватися у приватну власність. Судом першої інстанції не враховано положення статті 149 ЗК України відповідно до якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та порядку, передбачених цим Кодексом. Крім того, позивачка набула право власності на нерухоме майно, однак не небула право на земельну ділянку, оскільки продавець на момент укладання договору купівлі-продажу не мав права власності на цю земельну ділянку, тому продав нерухоме майно у вигляді будинків. Також суд не врахував, що окрім майна, яке придбала ОСОБА_1 на вказаній земельній ділянці знаходиться НОМЕР_1 об`єктів нерухомого майна, власником якого ані позивачка, ані ТОВ «Говер» ніколи не були. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував того, що за судовим рішенням Херсонський державний університет втрачає 5,25 га повністю, а ОСОБА_1 отримує у приватну власність не тільки земельну ділянку, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування, але і повністю 5,25 га.

В письмових відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 доводи апелянта не визнали, рішення суду просять залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що Херсонському державному університету, як правонаступнику Херсонського державного педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської та Херсонського державного педагогічного університету, районною Радою народних депутатів Скадовського району Херсонської області надано у постійне користування земельну ділянку площею 5,25 га для розміщення спортивно-оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії I-ХС №001539 від 04.06.1996р. (а.с. 12-15).

Ця земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу від 29.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Вербовським В.М., ТОВ «Говер» продало, а ОСОБА_1 купила базу відпочинку, яка розташована по АДРЕСА_1 та складається з будинку літ. «А» площею 114,3 кв.м. (матеріал стін дерево), будинку літ. «Б» площею 115,5 кв.м. (матеріал стін дерево), будинку літ. «В» площею 116,7 кв.м. (матеріал стін дерево), будинку літ. «Г» площею 115,5 кв.м. (матеріал стін дерево), більярдної літ. «Д» площею 77,1 кв.м. (матеріал стін цегла), будинку літ. «Ж» площею 75,9 кв.м. (матеріал стін дерево), господарської будівлі літ. «З» (матеріал стін метал) (а.с. 16- 17, 18-19).

Право власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано 17 березня 2006 року (а.с. 20).

Договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить інформації щодо земельної ділянки, на якій розміщено придбаний об`єкт, та про перехід до покупця права власності чи користування земельною ділянкою.

Позивачка належними та допустимим доказами не підтвердила факт звернення попереднього власника нерухомого майна до відповідного повноважного органу (сільради, райдержадміністрації) з відповідною заявою про надання земельної ділянки, необхідної для обслуговування бази відпочинку.

Згідно із частиною 1 статті 377 ЦК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

До таких висновків, щодо застосування статті 120 ЗК України і статті 377 ЦК України, дійшов Верховний Суд України, виклавши їх у постанові від 12.10.2016 року у справі № 6-2225 цс 16.

У справі № 663/2845/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, Херсонського державного університету, третя особа- Міністерство освіти і науки України, про визнання недійсним рішення та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, судовими рішеннями, які набрали законної сили, було встановлено, що до ОСОБА_1 разом з об`єктами нерухомого майна - базою відпочинку, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 перейшло право користування земельною ділянкою під ними та частиною земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування. Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці площею 5,25 га, що була надана в постійне користування Херсонського педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської, правонаступником якого є відповідач за державним актом від 04.06.1996р.

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, ОСОБА_1 , набувши право власності на нерухоме майно, отримала легітимні сподівання щодо можливості використання земельної ділянки у своїй діяльності, так як положення статті 377 ЦК України пов`язують володіння нерухомістю із правом на землю.

З метою фактичної реалізації набутого права на земельну ділянку під придбаним нерухомим майном ОСОБА_1 звернулася до Лазурненської селищної ради з заявою про надання їй земельної ділянки в оренду.

Рішенням Лазурненської селищної ради від 23.09.2015 року № 884 « Про затвердження проекту землеустрою, технічної документації щодо відведення в оренду земельних ділянок і складанням договору оренди» затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду строком на 5 років загальною площею 0,9000 га під обслуговування існуючого об`єкту нерухомого майна- бази відпочинку по АДРЕСА_1 ( а.с.21).

На підставі зазначеного вище рішення, відповідно до договору оренди землі від 06.11.2015 року Лазурненська селищна рада надала в оренду ОСОБА_1 в строкове платне користування земельну ділянку рекреаційного призначення, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 загальною площею 0,9000 га, кадастровий номер :01:001:0525 ( а.с.22-25,26).

Державна реєстрація договору оренди землі здійснена 18.11.2015 р. ( а.с. 27).

Проте, судовим рішенням, яке набрало законної сили, рішення селищної ради та договір оренди землі було скасовано, зобов`язано ОСОБА_1 повернути Херсонському державному університету земельну ділянку загальною площею 0,9000 га, кадастровий номер :01:001:0525.

Отже між ОСОБА_1 власником нерухомого майна бази відпочинку, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 та Херсонським державними університетом власником спортивно-оздоровчого комплексу «Буревісник», який розташований за цією ж адресою, існує спір щодо користування земельною ділянкою.

Звернувшись до суду з позовом, позивачка просила суд визнати припиненим право постійного користування Херсонським державними університетом земельною ділянкою загальною площею 5,25 га за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з набуттям нею права власності на нерухоме майно, яке розташоване на цій земельній ділянці.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку про те, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

Зазначений висновок суду відповідає приписам статті 141 ЗК України, відповідно до пункту «е» частини першої якої підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній діялнці.

Відповідає цей висновок також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеними, зокрема, у постанові від 04.12.18 року у справі № 910/18560/16, відповідно до яких земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.

Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.

Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

У постанові від 30.05.18 року у справі № 908/1990/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що із системного аналізу статей 120, 141 ЗК України вбачається, що відчуження нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці є підставою припинення права землекористування з подальшим внесенням цих відомостей в реєстр.

Отже припинення права користування земельною ділянкою у разі відчуження розташованих на ній будівель та споруд припиняється автоматично, без прийняття первісним землекористувачем рішень про відмову від земельної ділянки та незалежно від його волевиявлення в цій частині.

Аналогічно це право застосовується і при відчуженні частини об`єктів нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці.

Разом з тим, припинивши право Херсонського державного університету користуватися всією переданою йому земельною ділянкою, суд не врахував, що на цій земельній ділянці, крім відчужених на користь ОСОБА_1 будівель та споруд, розташовані об`єкти нерухомості, які належать на праві власності університету, а також тертім особам.

За загальним правилом закріпленим зокрема у статті 15 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки відповідно до наведених вище норм матеріального права у ОСОБА_1 виникло право на користування лише частиною спірної земельної ділянки, необхідної для розміщення та обслуговування придбаних нею будівель, то і захист її права може відбуватися лише з врахуванням площі земельної ділянки, на користування якою у неї виникло право.

Визначаючи площу земельної ділянки, право на користування якою має ОСОБА_1 , а звідси - право на користування якою у університету припинилося, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин статтю 79-1 ЗК України, відповідно до вимог якої формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації до Державного земельного кадастру.

Згідно із частинами 3, 4 наведеної норми права сформовані земельні ділянки підлягають держреєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У визначеному законом порядку в 2015 році органом місцевого самоврядування була сформована земельна ділянка для обслуговування належного ОСОБА_1 нерухомого майна - бази відпочинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із присвоєнням їй кадастрового номера :01:001:0525 та визначенням загальної площі 0,9000 га. Відомості про цю земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру та станом на час вирішення судами спору інформація про цю земельну ділянку, як об`єкта цивільних прав, не виключена з Державного земельного кадастру.

Враховуючи наведене та те, що площа вказаної земельної ділянки визначалася з врахуванням нормативних розмірів згідно із ДБН 360-92** і її цільове призначення зміни не потребує, колегія суддів дійшла висновку, що право відповідача на користування земельною ділянкою припинено на частину із земельної ділянки, що перебуває у його користуванні, а саме площею 0,9000 га.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції та вважати припиненим право Херсонського державного університету на користування частиною земельної ділянки, площею 0,9000 га ( 9000 м?) сформованої із присвоєнням кадастрового номеру № :01:001:0525, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із наданої Херсонському державному педагогічному інституту імені Н.К. Крупської, правноступником якого є Херсонський державний університет, у постійне користування для розміщення спортивно-оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » земельної ділянки площею 5,25 га відповідно до державного акту І-ХС № 001539, виданого Скадовською районною радою народних депутатів 04 червня 1996 року.

Керуючись ст. 367, 374, 376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Херсонського державного університету задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2020 року змінити.

Вважати припиненим право Херсонського державного університету на користування частиною земельної ділянки, площею 0,9000 га ( 9000 м?) сформованої із присвоєнням кадастрового номеру № :01:001:0525, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із наданої Херсонському державному педагогічному інституту імені Н.К. Крупської, правноступником якого є Херсонський державний університет, у постійне користування для розміщення спортивно-оздоровчого табору «Буревісник» земельної ділянки площею 5,25 га відповідно до державного акту І-ХС № 001539, виданого Скадовською районною радою народних депутатів 04 червня 1996 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна