Ухвала

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 759/2921/19

провадження № 61-15540св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», ОСОБА_1 ,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року у складі судді Бабич Н. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І. та касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року у складі судді Бабич Н. Д. та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» (далі - ТОВ «ФК «Локо») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» (далі - ТОВ «Форум-Інвест»), ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик»), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , про визнання договору резервування квартири недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Локо» зазначало, що ПАТ «КБ «Хрещатик» та ТОВ «ФК «Локо» 18 грудня 2017 року уклали договір № 2017/14-Ю про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2011 року № 01-47/1-11, що був укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Проект К» (далі - ТОВ «Проект К»), і договір № 2017/8-Ф-І про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за договором іпотеки від 19 квітня 2011 року № 01-47/1-11/1, що був укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» і ТОВ «Проект К». Відповідно до вказаних договорів ТОВ «ФК «Локо» добросовісно набуло право вимоги на квартиру АДРЕСА_1 , на момент вчинення правочину ТОВ «ФК «Локо» пересвідчилося у тому, що право вимоги за кредитним договором від 19 квітня 2011 року №01-47/1-11 було забезпечено майновим правом на 3 квартири за адресою: АДРЕСА_2 (у тому числі майновим правом на квартиру АДРЕСА_3 ). В подальшому право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «ФК «Локо» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на законних підставах, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 грудня 2017 року, номер запису про право власності № 24093924. На наступний день після реєстрації права власності ТОВ «ФК «Локо» був укладений договір з утримання (управління) будинків і споруд та прибудинкових територій з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» (далі - ОСББ «Добробут») від 22 грудня 2017 року, сплачені борги за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 , і розпочата її експлуатація. Однак, у квітні 2018 року позивачу стало відомо про відкриття провадження у цивільній справі № 759/1534/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Хрещатик», ТОВ «Проект К», ТОВ «ФК «Локо», Державного реєстратора Хмельницького С. Ю. Київського міського нотаріального округу, треті особи: ТОВ «Форум-Інвест», приватний нотаріус КМНО Мельник Р. П. про визнання правочинів недійсними, відновлення становища, яке існувало, і про визнання права власності на спірну квартиру. У вказаному позові ОСОБА_1 посилалася на те, що 27 березня 2008 року між нею та ТОВ «Форум-Інвест» був укладений договір № К19/89 резервування квартири, за умовами якого за нею, як власником облігацій резервується квартира АДРЕСА_1 , а тому вона є власником зазначеної квартири.

З огляду на зазначене, ТОВ «ФК «Локо» просило суд визнати вказаний договір № К19/89 резервування квартири від 27 березня 2008 року недійсним, оскільки, він порушує публічний порядок, так як на дату його підписання, квартира АДРЕСА_1 була передана в іпотеку ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується витягом про реєстрацію у державному реєстрі іпотек від 27 грудня 2007 року № 16339326, листом-згодою ПАТ КБ «Хрещатик» від 30 червня 2011 року № 47/1-203-п та дублікатом іпотечного договору від 24 грудня 2007 року № 91-47/1-07/1, засвідчені копії яких ТОВ «ФК «Локо» отримало від Приватного нотаріуса Мельника Р. П. і від ПАТ «КБ «Хрещатик» у квітні-травні 2018 року. З вищевказаних документів стало відомо, що станом на 27 березня 2008 року майнові права на квартиру АДРЕСА_1 були обтяжені на підставі Іпотечного договору. Згідно з вказаним витягом іпотека забезпечувала виконання зобов`язань ТОВ «Форум-Інвест» перед КБ «Хрещатик» за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 91/47/1-07. Майнові права на квартиру АДРЕСА_1 були обтяжені іпотекою безперервно з 27 грудня 2007 року по 30 червня 2011 року.

Проте, під час обтяження іпотекою, ТОВ «Форум-Інвест» уклав договір, за умовами якого була передбачена передача квартири АДРЕСА_1 у власність відповідачу ОСОБА_1 . У подальшому, згідно з договором резервування квартири та додаткової угоди від 26 березня 2009 року № 1 до нього, під час обтяження майнових прав на зазначену квартиру іпотекою, відповідач ТОВ «Форум-Інвест» передало майнові права на неї відповідачу ОСОБА_1 .

Крім того, позивач зазначав, що договір підписаний неуповноваженою особою і тому є недійсним у відповідності до частин другої - третьої статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зазначивши при цьому, що згідно пункту 6.9.14 статуту ТОВ «Форум-Інвест» до компетенції загальних зборів учасників товариства належить приймати рішення щодо укладання договорів, контрактів, угод та інших правочинів понад 500 000,00 грн. Проте договір від 27 березня 2008 року від імені ТОВ «Форум-Інвест» було підписано неуповноваженою особою заступником директора Халимоненком О. П., який не був директором (керівником) ТОВ «Форум-Інвест» і не мав повноважень на підписання оспорюваного договору, без відповідного рішення загальних зборів учасників ТОВ «Форум-Інвест».

ТОВ «ФК «Локо» зазначило, що порядок погашення облігацій передачею майнових прав на спірну квартиру згідно з умовами договору (із змінами і доповненнями до нього) суперечив чинному законодавству та інформації про випуск облігацій ТОВ «Форум-Інвест», що була опублікована 18 жовтня 2006 року в офіційному виданні ДКЦПФР «Вісник «Цінні папери» № 239-240(1751). Так згідно з розділом 1 «Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств та їх обігу», затвердженого Рішенням Держаної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17 липня 2003 року № 322 під погашенням облігацій розумілася сукупність дій емітента щодо припинення обігу облігацій, виплати номінальної вартості облігації або надання товарів (послуг) у строки, передбачені умовами розміщення облігацій, та анулювання облігацій відповідно до умов випуску. Про будь-яку передачу майнових прав взагалі не йшлося, а неспроможність емітента облігацій виплатити власникам облігацій відсотків за облігаціями та/або провести погашення облігацій визначалася як дефолт. Крім того, згідно пунктом 5 статті 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» погашення облігацій може здійснюватися грошима або майном відповідно до умов розміщення облігацій. Зазначений порядок погашення пакету облігацій шляхом передачі власнику облігацій майнових прав на спірну квартиру (більше ніж за два роки до здачі будинку по АДРЕСА_2 в експлуатацію) був незаконним та порушував пункт 5 статті 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», абзац 8 пункту 1 розділу І Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств та їх обігу», затвердженого рішенням Держаної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17 липня 2003 року № 322, а також саму Інформацію (про випуск облігацій ТОВ «Форум-Інвест»).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Локо» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «ФК «Локо», суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний правочин підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладенні, сторони під час його укладення мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, даний договір вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків. Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 не мав законних підстав укладати оспорюваний договір, матеріали справи не містять. Як і не надано доказів про те, що договір резервування порушує публічний порядок, а подальше виконання чи невиконання відповідачами договору резервування не має юридичного значення при вирішенні питання про дійсність цього договору, адже підставою для недійсності правочину є порушення сторонами вимог закону саме в момент його вчинення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 10 березня 2020 року, заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду в даній справі задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Локо» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 131 563,97 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2019 року апеляційні скарги ТОВ «ФК «Локо» та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким позов ТОВ «ФК «Локо» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Локо» на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року залишено без задоволення.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що ТОВ «ФК «Локо» не є стороною договору резервування квартири від 27 березня 2008 року № К19/89, укладеного між ТОВ «Форум-Інвест» і ОСОБА_1 , жодних законних прав чи свобод у разі визнання правочину недійсним в нього не виникне, тому ТОВ «ФК «Локо» не має права вимагати визнання недійсності (нікчемності) цього правочину в контексті того, що він є заінтересованою особою, як це передбачено пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». При цьому судом апеляційної інстанції відхилено доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно недійсності (нікчемності) правочину, оскільки в дану справу він вступив у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2020 року ТОВ «ФК «Локо» засобами поштового зв`язку подало касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у вищевказаній справі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та порушення судами норм процесуального права в частині вирішення питання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем не надано доказів реально понесених витрат.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц, постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того зазначає про порушення судами норм процесуального права в частині вирішення питання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем не надано доказів реально понесених витрат.

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у вищевказаній справі посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Крім того, посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання можливості третьої особи без самостійних вимог оскаржувати в апеляційному порядку судове рішення про визнання недійсним правочину.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без врахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц та постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання можливості третьої особи без самостійних вимог оскаржувати в апеляційному порядку судове рішення про визнання недійсним правочину (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ТОВ «ФК Локо», в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «ФК «Локо» яка має назву «про відмову від позову». Позивач зазначає, що відпала необхідність судового розгляду даної справи, спірний правочин є недійсним в силу закону та просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, додаткового рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Локо» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 рокупередано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Локо», з підстав, визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано матеріали цивільної справи № 759/2921/19 з Святошинського районного суду міста Києва; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 05 листопада 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

У грудня 2020 року матеріали справи № 759/2921/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою від 29 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Локо» про залишення без розгляду вищезазначеного позовуна підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2021 року (з урахуванням ухвал Верховного Суду від 23 листопада 2020 року та 29 грудня 2020 року про надання строку для усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , з підстав, визначених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 , про визнання договору резервування квартири недійсним, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року та за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 19 травня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик