П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021року м. Київ

Справа № 753/20272/14

Провадження: № 22-ц/824/6368/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шипілова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року, ухвалене під головуванням судді Даниленка В.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір на суму 97 000 доларів США зі строком повернення до 19.02.2018 року. Позичальник взяла на себе зобов`язання в порядку та умовах, визначених у договорі, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі,строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком до нього - графіком погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19.02.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк» укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання. 13.02.2012 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором. Станом на 01.12.2013 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Кей-Колект» за кредитним договором від 19.02.2008 року складає 125 340,16 доларів США що за курсом НБУ на дату розрахунку становить - 1 623 280,41 грн, та складається з основної суми кредиту - 87 054,55 доларів США (1 127 443,48 грн) та заборгованості по відсотках - 38 285,61 доларів США (495 836,94 грн).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2015 позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 19.02.2008 в сумі 1 623 280, 41 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року поновлено представнику відповідача Шипілова О.В. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В задоволенні заяви представника відповідача Шипілова О.В. про перегляд заочного рішення суду від 12 лютого 2015 року відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням у справі, адвокат Шипілов О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не встановив факт видачі коштів ОСОБА_1 та не залучив до участі у справі ПАТ «Укрсиббанк», не встановив факт прийняття права вимоги з боку ТОВ «Кей-Колект» за кредитним договором та взяв до уваги невірні розрахунки боргу. Також вказував, що, виходячи з наданих позивачем розрахунків, було б можливим застосувати строк позовної давності до основної суми боргу.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Шипілов О.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскільки ОСОБА_2 правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не скористався, справа судом апеляційної інстанції переглядається лише в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, 19.02.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті 97 000 доларів та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтентних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 489 850 грн за курсом НБУ на день укладення цього договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 19 лютого 2008 року.

Банк виконав взяті на себе зобов`язання та надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 97 000 доларів (а.с. 14).

У п. 1.2.2 сторони визначили, що позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 19.02.2018 року.

У п. 1.3.1 сторони погодили, що процентна ставка за користування кредиту встановлюється у розмірі 13,40 % протягом перших 30 днів, рахуючи з дати видачі кредиту. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

19.02.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 180751, відповідно до якого поручитель зобов`язався солідарно з ОСОБА_1 відповідати за виконання нею зобов`язань за кредитним договором.

ОСОБА_1 скористалась кредитними ресурсами, проте, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2013 року складала125 340,16 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на 14.10.2014 року - 1 623 280 (один мільйон шістсот двадцять три тисячі двісті вісімдесят) гривень 41 копійка, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 87 054,55 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на 14.10.2014 року - 1 127 443,48 гривень; заборгованість по процентам - 38 285,61 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на 14.10.2014 року - 495 836,94 гривень; заборгованість за нарахованою комісією - 0,00 гривень.

13.02.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ«Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 2, свої права вимоги за зобов`язаннями відповідачки по кредитному договору.

Задовольняючи позов ТОВ «Кей-Колект», суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Перевіряючи такий висновок суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно виходив із наявності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Матеріалами справи, зокрема, копією меморіального ордеру, підтверджується факт видачі банком ОСОБА_1 кредиту у розмірі 97 000 доларів на підставі укладеного між ними кредитного договору № 0 від 19.02.2008 року.

Суд першої інстанції, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, встановив даний факт проте допустився описки, зазначивши замість ПАТ «Укрсиббанк» - «позивач».

Оскільки факти укладення кредитного договору саме між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від банку є очевидним та підтверджуються матеріалами справи, доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом першої інстанції факту видачі ОСОБА_1 коштів саме банком, а не ТОВ «Кей-Колект», до уваги колегії суддів не приймаються.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи скаржника щодо невстановлення факту прийняття позивачем від ПАТ «Укрсиббанк» права вимоги за кредитним договором № 0 від 19.02.2008 року.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмежень.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Матеріали справи свідчать, що укладений 13.02.2012 року між ТОВ«Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» договір факторингу № 2є дійсним, ОСОБА_1 в рамках даного спору дійсність вказаного договору не оспорює, а тому у суду відсутні підстави вважати недоведеним факт переходу права вимоги за кредитним договором № 0 від 19.02.2008 року від ПАТ «УкрСиббанк»до ТОВ«Кей-Колект».

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги невірні розрахунки боргу, колегія суддів відмічає наступне.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тобто,при зверненні з позовом про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог, натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Згідно виписки з додатку № 1 до договору факторингу № 2 від 13.02.2012 року, ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ«Кей-Колект» право вимоги за кредитним договором № 0 від 19.02.2008 року з визначенням загального розміру грошового зобов`язання за кредитним договором у валюті (97 000 доларів США), фактичного розміру невиконаного зобов`язання за кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 13.02.2012 року (795 071,43 грн), розміру нарахованих несплачених комісій в гривневому еквіваленті станом на 13.02.2012 року (87 054,55 грн), розміру нарахованих несплачених відсотків у валюті кредиту станом на 13.02.2012 року (12 455,01 доларів США) та відсоткової ставки (13,4%).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Кей-Колект» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 19.02.2008 року заборгованість у розмірі 125 340,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (14.10.2014 року 1 долар США- 12,951 грн) становить 1 623 280,41 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 87 054,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014 року становить 1 127 443,48 грн; заборгованість за процентами - 38 285,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014 року становить 495 836,94 грн.

Позивач довів існування кредитних зобов`язань та заборгованості за кредитним договором, натомість відповідачкою визначений у позовній заяві розрахунок не спростовано, будь-яких доказів щодо погашення нею боргу за кредитним договором суду не надано. Сама лише незгода ОСОБА_1 з наведеним розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність такого доказу. Окрім того, за правилом ч. 2 ст. 78 ЦПК України ОСОБА_1 на спростування вказаного розрахунку ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції контррозрахунку надано не було.

Суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» як правонаступника ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 19.02.2008 року, однак, при визначенні розміру заборгованості допустився описки у зазначенні суми процентів, а саме, замість 38 285,61 доларів США, зазначив 38 385,61 доларів США.

В той же час, колегія суддів відмічає, що гривневий еквівалент вказаної суми, як і розмір усієї суми заборгованості, з урахуванням усіх її складових, відповідає вимогам позовної заяви та наявним в матеріалах справи розрахункам заборгованості.

Допущена судом першої інстанції описка не спростовує висновку щодо обґрунтованості позовних ТОВ «Кей-колект», а тому і не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Не приймаються колегією суддів до уваги і доводи скаржника щодо застосування строків позовної давності, оскільки, адвокат Шипілов О.В. в інтересах ОСОБА_1 , зазначаючи в апеляційній скарзі про можливість застосувати строки загальної позовної давності до позовних вимог про стягнення основної суми боргу, не наводить відповідного періоду, з якого повинен обчислюватись такий строк. Будь-якої інформації щодо внесення ОСОБА_1 останнього платежу чи інших обставин, за яких розпочинається перебіг позовної давності, апеляційна скарга не містить, що позбавляє суд можливості вирішити порушене скаржником питання.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано повну відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених підстав, апеляційна скарга адвоката Шипілова О.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шипілова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.В. Іванова

А.А. Пікуль