ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 953/21852/20

провадження № 22-ц/818/2125/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач Харківська міська рада

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року у складі судді Лисиченко С.М., -

установив:

У грудні 2020 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійовича про скасування державної реєстрації прав та визнання правочинів недійсними.

Позов мотивований тим, що при зверненні теперішніх власників житлового будинку літ. А по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою приватизації земельної ділянки за за ОСОБА_1 . Відповідно за результатами вивчення інвентаризаційної справи та даних Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що вперше право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу від 01.010.1975 № 2-10526, в подальшому право власності зареєстровано за ОСОБА_1 без будь яких підстав та правовстановлюючих документів. Після чого ОСОБА_1 за договорами купівлі продажу № 1896 від 11.06.2019 та № 1912 від 12.06.2019 передала право власності на вищезазначений житловий будинок ОСОБА_2 , яка в свою чергу за договором купівлі продажу № 2099 від 16.09.2020 передала право власності по Ѕ частині спірного будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_3 Харківська міська рада вважає противоправним виникнення права власності на будинок у ОСОБА_1 та неможливим встановити належного власника вищезазначеного житлового будинку, що розташований на земельній ділянці, що відноситься до земель комунальної власності. Реєстрація спірного будинку за неналежними власниками може призвести до вибуття земельної ділянки на якій розташований будинок із власності територіальної громади м. Харкова.

31.12.2020 разом з вищезазначеною позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, направлені на відчуження житлового будинку по АДРЕСА_1 , до набрання законної чинності рішенням у справі заборонити у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Заяву мотивовано тим, що спір виник з приводу правоміврності набуття відповідачами права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Позивачем зазначено, що спірний житловий будинок неодноразово був відчужений, що підтверджують численні договори купівлі продажу. Крім того, відповідачі як власники спірного нерухомого майна мають всі можливості вільно розпоряджатися цим майном, тобто у будь який час укласти правочин та відчужити його третім особам. Зазначене призведе до необхідності залучення останніх влансиків до участі у справі та затягування розгляду справи, тим самим унеможливлювання винесення рішення та виконання його у майбутньому.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року заяву Харківської міської ради про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_2 ( реєстраційний номер 101).

Ухвала мотивована тим, що з урахуванням змісту позовних вимог, мети забезпечення позову, співмірності позовних вимог та заявлених Харківською міською радою заходів для забезпечення захисту його прав, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню для недопущення відчуження житлового будинку АДРЕСА_2 та в подальшому виникнення негативних наслідків його відчуження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, прийняти нову ухвалу, якою відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виходячи зі змісту позовних вимог в даній справі відсутній спір про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . Тому цей спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Крім того судом на його думку не зазначено мотивів співмірності застосованих заходів із предметом спору, підтверджену доказами наявністю фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, підстав обмеження прав та інтересів відповідачів. Вважає, що в разі задоволення позову Харківської міської ради факт відчуження будинку ніяким чином не може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсними договорів, тому суд дійшов помилкового висновку по наявність підстав для забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши наявні у матеріалах оскарження ухвали докази, вивчивши надані суду матеріали оскарження ухвали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів оскарження ухвали, Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійовича про скасування державної реєстрації прав та визнання правочинів недійсними(аркуші 2-17 матеріалів оскарження ухвали).

Заява про забезпечення позову була подана ним в цей же день (аркуші 60-64 матеріалів оскарження ухвали).

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналіз ст. 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимогі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Договорами купівлі-продажу № 1896 від 11.06.2019 та № 1912 від 12.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., ОСОБА_1 передала право власності ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 . ( а.с. 43-46).

Договором купівлі-продажу № 2099 від 16.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом XMHO, Глущенко І.Ю., ОСОБА_2 передали право власності по Ѕ ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 ( аркуші 47-50 матеріалів оскаржування ухвали).

З огляду на вищезазначене, судовою колегією вбачається, що житловий будинок неодноразово був відчужений, що становить загрозу відчуження його в майбутньому, що підтверджується представником відповідачів в апеляційній скарзі, який вважає, що відповідачі не позбавлені права розпоряджатися житловим будинком по АДРЕСА_1 на свій розсуд, та це ні як не може вплинути на розгляду справи у суді та виконання рішення суду в майбутньому.

Судова колегія зазначає - оскільки Харківська міська рада оспорює законність набуття відповідачами права власності на спірний житловий будинок, то в разі задоволення вказаного позову подальше відчуження спірного житлового будинку наступним добросовісним набувачам, надає відповідачам можливість ухилення від настання наслідків, передбачених рішенням суду та зробить неможливим виконання рішення суду.

Крім того колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом спору є протиправність виникнення прав на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 , разом с тим вважає недоведеними доводи апелянта, що між сторонами не має спору про право власності, оскільки позов має матеріальний характер та направлений на скасування права власності саме відповідачів, з чого і виникає спір між сторонами про вищезазначене право власності.

Посилання представника відповідачів на необхідність розгляду вищезазначеної цивільної справи в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає є хибними, з таких підстав.

Згідно ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Судовою колегією встановлено, що предметом позову є вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.06.2019 №1896, 12.06.2019 №1912, 16.09.2020 №2099 та скасування рішення державного реєстратора, запису про реєстрацію права власності за вказаними договорами купівлі-продажу на житловий будинок, позов пред`явлений до суб`єкту приватного права відповідачів, в якому управлінські дії позивача (суб`єкта владних повноважень) спрямовані на зміну або припинення цивільних прав відповідачів, колегія судів вважає, що у даному випадку - це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 10.07.2017 р. в рамках справи № 6-1113цс17 та від 12.07.2017 р. в справі № 6-1096цс17 та вказана в ч. 2 п. 21 Постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Таким чином, судова колегія, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, аналізуючи зміст вищевказаних норм права, дослідивши обставини справи, вважає, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову Харківської міської ради шляхом накладення заборони вчиняти дії, направлених на відчуження житлового будинку АДРЕСА_2 .

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду від 30.07.2019 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук