Дата документу 30.04.2021 Справа № 323/2794/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2794/20 Головуючий у 1 інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/1357/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 26.08.2011 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 20.09.2020 року має заборгованість 21013,45 грн., яка складається з наступного: 7004,72 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за відсотками; 4527,84 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 9480,89 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія.

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 26.08.2011 року у розмірі 21013,45 грн. та судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26.08.2011 року станом на 20.09.2020 року у розмірі 7062,50 грн., в тому числі 5000,00 грн. основної суми кредиту, 62,50 грн. процентів річних за порушення грошового зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та 2000,00 грн. пені.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 706,48 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не оспорення відповідачем кредитного договору, підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування, користування відповідачем послугою «Миттєва розстрочка», непогашення відповідачем заборгованості, наявність підстав для стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України, просило скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Частково відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з наявності підстав для стягнення на користь позивача тіла кредиту в розмірі кредитного ліміту, 3% річних від суми заборгованості за період, протягом якого позивач здійснював відповідні нарахування та зменшення пені на підставі ст. 551 ЦК України.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.08.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої вона погодилася, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 16-17) та довідку про умови кредитування (а.с.18).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг, згодна з його умовами.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.23-55).

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 26.08.2011 року станом на 20.09.2020 року становить 21013,45 грн., яка складається з наступного: 7004,72 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за відсотками; 4527,84 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 9480,89 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія.

Факт переказу Банком кредитних коштів на картковий рахунок і факт користування позичальником банківськими коштами підтверджується витягом із карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 на виконання її заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Згідно з вказаним витягом ОСОБА_1 активно користувалась кредитним коштами, періодично знімала кредитні кошти та вносила платежі через термінали самообслуговування на погашення кредиту (а.с.56-62).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 26.08.2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилася з ними, а також те, що вказаний документ станом на 26.08.2011 року містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, та саме у зазначеному в цьому документі розмірі і порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 26.08.2011 року.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В той же час, стягуючи заборгованість за тілом кредиту в розмірі кредитного ліміту 5000 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Позивачем до суду першої інстанції надана виписка по картковим рахункам відповідача, аналіз змісту якої дає підстави для висновку, що відповідач використовував не тільки кредитний ліміт в розмірі 5000 гривень, а і користувався послугами банка «Миттєва розстрочка», яка одночасно та додатково була встановлена банком відповідачу. Вказане свідчить про те, що визначений банком розмір заборгованості за тілом кредиту сумніву не піддається, а наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку є достатнім та допустимим доказом цього.

Виписки по рахунках/карткам ПАТ КБ «ПриватБанк» є належними та допустимими доказами, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідачем розмір заборгованості за тілом кредиту не спростований, власний розрахунок не наданий.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7004,72 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, пені колегія суддів виходить з такого.

Довідкою банку підтверджується, що ОСОБА_1 отримала три картки, строк дії останньої № НОМЕР_1 - січень 2024 року (а.с.12).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі 3202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

За розрахунком банку станом на 20.09.2020 року заборгованість за пенею у ОСОБА_1 становить 9480,89 грн.

В той же час, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки розмір пені в сумі 9480,89 грн. перевищує заборгованість за тілом кредиту - у 70004,72 грн., тому суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до положень ч. 3 статті 551 ЦПК України зменшив її розмір до 2000 грн.

Також, поряд із пенею банк просив стягнути відсотки в розмірі 86,4% від простроченої заборгованості для картки « Універсальна» згідно з ч.2 ст.625 ЦК України в сумі 4527,84 грн., посилаючись на п.2.1.12.12 Умов та правил надання банківських послуг.

Анкета-заява від 26.08.2011 року та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», підписана ОСОБА_1 , не містять відомостей щодо погодження сторонами розміру відсотків 86,4% від простроченої суми заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В даному випадку щодо Умов та правил надання банківських послуг неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Отже, посилання АТ КБ «ПриватБанк» на п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, в якому визначено розмір процентів від суми неповернутого в строк кредиту (86,4%), є неприйнятними, оскільки позивачем не доведено ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг саме у наданій банком редакції.

Таким чином, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за вказаними відсотками в розмірі 86,4,0% є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

В той же час, стягуючи відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, за ставкою 3% річних в розмірі 62,50 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, з розрахунку заборгованості та з позовної заяви вбачається, що заборгованість за відсотками нарахована банком у відповідності до ст.625 ЦК України на підставі визначеної в Умовах та правилах надання банківських послуг відсоткової ставки в розмірі 86,4,0%, яка не погоджувались з позичальником.

З огляду на положення ч.1 ст.13 ЦПК України відсутні підстави для стягнення відсотків за ставкою 3% річних, визначеною ст.625 ЦК України, оскільки банком таки позовні вимоги не заявлялись, відповідні розрахунки не надавались.

Отже, самостійне нарахування та стягнення судом відсотків за ставкою 3% річних, визначеною ст.625 ЦК України в розмірі 62,50 грн., є виходом за межі позовних вимог (підстав позову), що суперечить положенням статті 13 ЦПК України.

За приписами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про незаявлення відповідачем вимог про визнання кредитного договору недійсним не мають правового значення з огляду на недоведеність позивачем саме умов договору щодо стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягненням з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 26.08.2011 року станом на 20 вересня 2020 року в загальному розмірі 9004 грн. 72 коп., з яких 7004 грн. 72 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2000 грн. - пеня.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України АТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 900,75 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, з врахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги в розмірі 291,42 грн., а всього 1192,17 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26.08.2011 року станом на 20.09.2020 року у розмірі 9004 (дев`ять тисяч чотири) грн. 72 коп., яка складається з: 7004 (сім тисяч чотири) грн. 72 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2000 (дві тисячі) грн. нарахована пеня.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1192 (тисяча сто дев`яносто дві) грн. 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко