Справа № 305/1746/20
Провадження по справі 2/305/207/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2021 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря судового засідання Вербещука В.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про компенсацію вартості частини майна, що є об`єктами спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 далі (Позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі Відповідач) про компенсацію вартості частини майна, що є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03.10.2009 по 09.03.2018 сторони перебували у шлюбі. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.02.2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Перебуваючи у шлюбі сторони придбали автомобіль марки Volkswagen Caddy, VIN № НОМЕР_1 за ціною 49000 гривень та 10 куб.м. пиловника ялини 3 сорту за ціною 2810 гривень, тобто сторони придбали в шлюбі майно, загальна вартість якого становить 51810 гривень. Після розірвання шлюбу Відповідач без згоди Позивачки продав транспортний засіб, що перебував у спільній власності подружжя, за ціною 40000 гривень. Беручи до уваги те, що автомобіль і пиломатеріали є спільною власністю подружжя, тому Позивачка просить стягнути з ОСОБА_4 вартість компенсації майна, що є об`єктами спільної сумісної власності подружжя в сумі 45905 гривень, а також судовий збір в сумі 840 гривень, що був сплачений за подачу даної позовної заяви.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.11.2020 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Рахівського районного суду від 23.11.2020 дану справу було прийнято до провадження судді Ємчука В.Е. та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_4 відзиву на позов у визначений судом строк не подав.

В судовому засіданні представник Позивачки , ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог. Пояснив, що у шлюбі сторони придбали за 49000 гривень автомобіль, який є предметом даного позову. Даний автомобіль залишився після розірвання шлюбу у Відповідача, тому вважає, що Позивачці має бути відшкодована половина коштів, які були витрачені на придбання цього автомобіля. Крім цього, оскільки Відповідач без згоди Позивачки продав за 40000 гривень автомобіль, що належав сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а кошти від частки проданого автомобіля, що належала ОСОБА_3 , їй не повернув, тому просить стягнути ці кошти в її користь. Також, у шлюбі сторони придбали пиломатеріали загальною вартістю 2810 гривень, які залишилися у Відповідача, тому вона просить компенсувати їй половину вартості цього майна.

Представник Відповідача, ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що дійсно ОСОБА_4 продав автомобіль, що належав сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а половину коштів від проданого автомобіля ОСОБА_3 не повернув. Водночас вважає безпідставними вимоги Позивачки щодо повернення їй половини коштів, які були потрачені сторонами на купівлю автомобіля, оскільки такі є безпідставними та у разі задоволення позовних вимог, з відповідача буде компенсовано Позивачці не половину вартості майна спільного майна подружжя, а повну його вартість, що призведе до порушення прав ОСОБА_4 , як власника 1/2 частки автомобіля Volkswagen Caddy, VIN № НОМЕР_2 . Також Відповідач не згоден на компенсацію Позивачці половину вартості деревини, оскільки вона не надала доказів, що така залишилася у ОСОБА_4 .

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був зареєстрований 03 жовтня 2009 року виконавчим комітетом Чорнотисянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області за актовим записом № 14.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 05.02.2018 у справі 305/1675/17 провадження по справі 2/305/136/18 шлюб між сторонами було розірвано. Дане рішення набрало законної сили 09.03.2018.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають з особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 57 СК України встановлено випадки для визнання майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, до яких майно, яке є предметом даного позову, не належить.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17.

Відповідно до статей 2, 4, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з інформації Територіального сервісного центру МВС №2145 (ТСЦ МВС №2145) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області від 22 вересня 2020 року №31/7/5-60 за громадянином ОСОБА_4 08.09.2017 був зареєстрований транспортний засіб Volkswagen Caddy, VIN № НОМЕР_3 , рік випуску 2007, за ціною 49000 гривень, який 30.08.2018 був перереєстрований за договором купівлі-продажу на нового власника ОСОБА_6 за ціною 40000 гривень.

Отже, зазначений транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_4 в період, коли він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , але реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частці кожному.

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, тому згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у Постанові 22 червня 2017 року м. Київ у справі № 6-3058цс16.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Також, Верховний Суд під час розгляду справи справа № 755/20923/14-ц провадження № 61-10442св18 вказав, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Автомобіль є цінним майном, а тому згода другого з подружжя на його відчуження мала бути подана ОСОБА_3 письмово, однак, як встановлено судом, така згода ОСОБА_3 була відсутня, кошти від проданого автомобіля в інтересах сім`ї витрачені не були, оскільки у період, коли був проданий автомобіль, зокрема 30.08.2018, сторони вже не пербували у шлюбі, тому ОСОБА_3 підставно звернулася до суду з позовом про компенсацію їй частки 1/2 вартості автомобіля Volkswagen Caddy, VIN № НОМЕР_1 та має право на компенсацію 1/2 вартості від продажу зазначеного майна. Надати у добровільному порядку компенсацію за частку у спільному майні Відповідач відмовляється, тому суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з Відповідача грошової компенсації вартості її частки, що становить 20000 гривень, тобто половину вартості від продажу автомобіля за договором купівлі-продажу від 30.08.2018.

Що стосується вимоги ОСОБА_3 про компенсацію половини вартості купівлі автомобіля Volkswagen Caddy, VIN № НОМЕР_3 , рік випуску 2007 в сумі 24500 гривень, то суд відмовляє у цій частині позовних вимог, оскільки вони є безпідставні та у разі їх задоволення, з урахуванням присудження ОСОБА_3 половини вартості від продажу автомобіля в сумі 20000 гривень, ОСОБА_3 фактично отримала б компенсацію вартості автомобіля в цілій частині, у той час, коли їй належить лише 1/2 частка цього майна. Зазначене майно перебувало у власності сторін, коли вони перебували у шлюбі, вони фактично ним користувалися, вартість транспортних засобів коливається на ринку, крім того, вартість автомобіля втрачається виходячи з року його випуску, тому абсолютно адекватно змінилася ціна автомобіля з моменту його придбання до моменту його продажу з 49000 гривень до 40000 гривень, що сторонами фактично не заперечується.

Позивачка заявляючи вимоги про компенсацію 1/2 вартості спільного майна подружжя, яким є деревина, довела, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 вони придбали лісоматеріали 10 м.куб., загальною вартістю 2810 гривень, про що надала товарно-транспортну накладну №002783 від 29.05.2012, накладну на відпуск лісоматеріалів від 29.05.2012 до товарно-транспортної накладної №002783.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник Відповідача в судовому засіданні не заперечував факт придбання сторонами цієї деревини, однак заперечуючи проти задоволення позову про компенсацію 1405 гривень, як половину вартості цього майна, посилався на те, що жодних доказів того, що ця деревина перебуває у Відповідача, немає.

Однак, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що Відповідач заперечуючи проти задоволення позову з підстав відсутності у нього деревини, яка була придбана сторонами в період шлюбу, не надав суду належних та допустимих доказів зазначеного, тому слід стягнути з Відповідача в користь Позивачки 1405 гривень, тобто половину її вартості.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з Відповідача в користь Позивачки слід стягнути 840 гривень сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 12,13,76, 81,83,89, 141, 158, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканки АДРЕСА_2 21405 грн (двадцять одну тисячу чотириста п`ять гривень), як вартість 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, а також 840 гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2021 року.

Суддя: В.Е. Ємчук