Єдиний унікальний номер справи 369/5568/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/7237/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що між сторонами існували фактичні шлюбні відносини з вересня 2005 року по травень 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач не бере участі в утриманні дитини. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року вищезазначений позов задоволено.

21.10.2020 року відповідач подав заяву про перегляд зазначеного рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила залишити без задоволення апеляційну скаргу та зазначала про те, що згідно декларації дружини відповідача її річний дохід складає близько 430 000 грн. (заробітна плата 380 000 грн. та дохід від відчуження рухомого майна 49 000 грн.). Також в декларації зазначено про наявність на поточних рахунках в банках інших коштів, відтак вказане спростовує доводи ОСОБА_1 про можливість сплати аліментів на дитину лише в розмірі 3000 грн. в місяць. Вказувала на те, що відповідачем не доведено обґрунтованості його доводів про необхідності утримувати свою матір, якими відповідач обґрунтовував неможливість сплати аліментів на дитину більше ніж 3000,00 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Положеннями ст. 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом.

Приписами ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів судом має бути враховане: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В ході розгляду справи судом першої інстанції була належним чином встановлена наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Обґрунтовуючи наявність підстав для скасування рішення суду, відповідач зазначав про те, що з серпня 2019 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_4 , яка знаходиться в декретній відпустці. При цьому вказував на те, що окрім дружини на його утриманні знаходиться також мати, яка є пенсіонеркою. Посилаючись на вищевказані обставини, апелянт зазначає, що має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дочки лише в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. щомісяця.

Колегія суддів не може погодитися з вищевказаними доводами апелянта, оскільки сама по собі зміна сімейного стану відповідача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Такої ж правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19. В той же час жодної з вищеперерахованих обставин відповідачем належним чином в ході розгляду справи доведено не було, оскільки до суду не було представлено належних та допустимих доказів як щодо того, що апелянт самостійно несе тягар утримання своєї дружини та матері похилого віку, так і взагалі щодо того, що вказані особи потребують утримання у зв`язку з недостатністю власних доходів, станом здоров`я, тощо.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і посилання апелянта про те, що в заочному рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року та в ухвалі Києва-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2021 року у цій справі судом невірно вказаний рік народження його доньки ОСОБА_3 , а саме 04.09.2009 рік замість вірного 04.09.2006 року, оскільки такого роду помилки та описки в судових рішеннях можуть бути усунуті за процедурою, передбаченою положеннями ст. 269 ЦПК України.

Окремо звертає увагу апелянта колегія суддів апеляційного суду і на те, що відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення життєвих потреб та гармонійного розвитку дитини, однак не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час такий мінімальний розмір не є орієнтиром їх достатності. Крім того наявність будь-якого спору між батьками не скасовує обов`язок батьків щодо утримання дитини та не може впливати на порядок визначення розміру аліментів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначені в апеляційній скарзі доводи апелянта не доводять незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення суду. Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи відповідно до наявних у ній на час розгляду матеріалів та представлених сторонами доказів, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, рішення є законним та обґрунтованим, правові підстави для його скасування чи зміни відсутні, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

В ході розгляду справи на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшла заява щодо вирішення питання щодо судових витрат позивача, а саме витрат на правничу допомогу, до якою долучено копію договору про надання правової допомоги від 08.04.2021 року, копію договірної ціни від 12.04.2021 року, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 12.04.2021 року.

Дослідивши заявлене клопотання колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що апелянтом не було обґрунтовано не співмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення із відповідача на користь позивача понесених нею у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 200 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько