Справа № 308/2016/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
29 квітня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі Боті О.І.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

встановив:

17.02.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2018 р.н. у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне подружнє життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує формально, близько одного року проживають окремо. Також вказує, що у шлюбі у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з її донькою від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з нею в орендованій квартирі. Зазначає, що вона є старшиною військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 в м. Ужгороді, наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; власного рухомого/нерухомого майна не має. Стверджує, що її матеріальне становище є скрутним, оскільки на її утриманні також перебуває донька від першого шлюбу, яка є дитиною з інвалідністю. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 має неповнолітнього сина, 2005 р.н., однак у його власності знаходиться квартира в м. Мукачеві та земельна ділянка в м. Ужгороді, він отримує грошове забезпечення у сумі 24000 грн. щомісячно, перебуває на службі Національному університеті оборони України ім. І. Черняховського на посаді «слухач», а відтак зможе сплачувати аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу).

У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, просила шлюб між сторонами розірвати, а з відповідача стягнути аліменти на утримання їх спільного неповнолітнього сина, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, неодноразово викликався до суду, зокрема шляхом розміщення відповідного повідомлення про виклик на вебпорталі Судова влада України.

На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

12.10.2016 Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №565. Прізвище після одруження: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

У даному шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально близько одного року.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , на підтвердження чого надала довідку №12 від 11.01.2021, видану військовою частиною НОМЕР_1 , однак в позовній заяві зазначила, що наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

З довідки про склад сім`ї №33 від 14.01.2021, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , видно, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3 , 2005 р.н. та сином ОСОБА_2 , 2018 р.н.

Неповнолітня донька позивачки від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною з інвалідністю, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

За твердженням позивачки, висловленому в позовній заяві, на утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває неповнолітній син, 2005 р.н., однак при цьому відповідач перебуває на військовій службі й отримує грошове забезпечення у сумі 24000 грн. щомісячно.

Вказане твердження позивачки стороною відповідача не спростоване, а відтак враховуючи вищезазначене, вимога позивачки ОСОБА_1 про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 у частці від доходу (заробітку) останнього підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

За ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, суд

ухвалив:

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12.10.2016 Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області згідно з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 565 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду 17.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ), сплачений позивачкою судовий збір в сумі 908 /дев`ятсот вісім/ гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, в порядку ст. 284 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов