КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5781/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Семенюк Т.А.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Зажигаєвої Вікторії Борисівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року,

встановила:

у серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити з 13 березня 2020 року стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що з нього стягуються аліменти на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2014 року, однак донька з цього часу перебуває на його утриманні.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача - Зажигаєва В.Б. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника - Зажигаєвої В.Б. , відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач зазначав, що від шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 26 серпня 2014 року. З 13 березня 2020 року донька прийняла рішення проживати разом з ним та перебуває з того часу на його повному утриманні. Матір доньки не брала участі в утриманні дитини та майже не спілкувалась. Зловживаючи своїми правами стягувача, відповідач повідомила державному виконавцю неправдиву інформацію про те, що він не сплачує аліменти, в зв`язку з чим було накладено арешт на його рахунки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, матір дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. В даній справі позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання доньки в зв`язку зі зміною обставин, а саме - що з 13 березня 2020 року донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, оскільки як підтверджено самим позивачем, неповнолітня донька та відповідач не змінювали свого місця проживання з моменту присудження аліментів, а позивач разом з новою сім`єю приїхали до спільної квартири. При цьому позивач у випадку нецільового використання аліментів відповідачем не позбавлений можливості здійснити захист своїх прав відповідно до ст. 186 СК України.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права і не відповідає встановленим у справі обставинам.

При ухваленні рішення суд першої інстанції посилався на положення стст. 180-182, 192 СК України.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплено в ст. 180 СК України.

В положеннях чч. 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, відповідач та їх донька ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 2010 року до теперішнього часу.

Як пояснювала відповідач, у зв`язку з оголошеним карантином вона в березні 2020 року відвезла доньку ОСОБА_4 до матері колишнього чоловіка в

с. Горобіївка Макарівського району Київської обл. В травні 2020 року донька повернулась проживати за місцем своєї реєстрації. В серпні 2020 року до квартири приїхав ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною та її сином. Через конфлікти, які влаштовує позивач, вона змушена іноді ночувати у своїх батьків, однак донька перебуває на її утриманні.

Згідно з чч. 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам цієї статті. Суд першої інстанції не надав належну оцінку всім доказам, які були надані сторонами по справі, а обмежився лише переліченням наданих стороною позивача і відповідача довідок, та констатацією їх змісту і доводів позивача та відповідача.

Згідно положень чч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем при зверненні до суду було надано на підтвердження своїх вимог Довідку про фактичне місце проживання та Акт обстеження матеріально-побутових умов від 03.08.2020, видані Бишівською сільською радою Макарівського району Київської обл., відповідно до яких ОСОБА_4 у вказаний період проживала разом з батьком. Також позивачем було надано довідку про придбання путівки для відпочинку у серпні 2020 року, одягу та шкільного приладдя для ОСОБА_4 , Довідку від 08.09.2020 про прийом у лікаря-педіатра.

ОСОБА_2 у Відзиві на позовну заяву пояснювала, що саме вона придбаває всі необхідні речі для доньки, займається її розвитком і по мірі можливостей надає кошти на її особисті потреби. На підтвердження вказаних обставин, відповідач надала до справи Довідку про перерахування нею зі свого карткового рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», на рахунок ОСОБА_4 коштів за період з 11.03.2020 по 25.08.2020 на загальну суму 3 549 грн., що не може розцінюватись як повне утримання дитини.

Надані відповідачем Довідки від ОСББ «Затишна оселя-14» від 28.08.2020, Довідка зі школи №276 Деснянського району м. Києва від 20.08.2020 та 26.08.2020, Довідка від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Деснянського району м. Києва від 28.08.2020, Довідка про проведену роботу з ученицею 9-В класу ОСОБА_4 в період з 01.09.2020 по 12.03.2020, датовану 18.03.2020, не можуть розглядатись як належні докази по справі, оскільки вони не містяться інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції визнала, що протягом березня, квітня та частини травня та серпня 2020 року доньку не утримувала, оскільки вона проживала у матері ОСОБА_1 та перебувала з батьком на відпочинку. Також відповідач пояснила, що вона живе у вказаній квартирі АДРЕСА_1 , однак через проживання там ОСОБА_1 з іншою сім`єю, періодично вимушена проживати у своїх батьків.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції 21 січня 2021 року в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає з березня 2020 року разом з батьком та перебуває на його повному утриманні. Однак вказані пояснення залишились поза увагою суду першої інстанції, не отримавши належної правової оцінки.

За змістом ч. 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховного радою України, - і за її межами.

В ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

У ч. 1 статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч. 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року по справі

№ 711/8561/16-ц зроблено правовий висновок, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягують аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Тому для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 статті 273 ЦПК України і обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.

Вказаний правовий висновок не був врахований судом першої інстанції. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі представник позивача Зажигаєва В.Б. зазначила про понесені позивачем судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу - 7 000 грн. в суді першої інстанції та 4 000 грн. в суді апеляційної інстанції, витрати на сплату судового збору - 840 грн. 80 коп. та 1 261 грн. грн. 20 коп.

Відповідно до чч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з правилами пункту 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

В ч. 8 статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В даній справі між ОСОБА_1 та адвокатом Зажигаєвою В.Б. 03.08.2020 було укладено Договір про надання правничої допомоги, за яким адвокат зобов`язувався надавати клієнту наступну правничу допомогу: повідомлення правничої інформації, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, захист прав і законних інтересів та представником клієнта, надання правничої допомоги, представництво інтересів клієнта в інших органах, представництво інтересів клієнта в судах. На підтвердження виконання нею обов`язків за договором, адвокат

Зажигаєва В.Б. надала Рахунок на оплату від 09.09.2020, Рахунок на оплату від 30.09.2020, Рахунок на оплату від 20.11.2020, Рахунок на оплату від 19.01.2021, Рахунок на оплату від 28.04.2021, Акти виконаних робіт від 09.09.2020, 10.09.2020, 14.09.2020, 02.10.2020, 23.11.2020, від 21.01.2021, від 24.02.2021, , Ордер від 10.09.2020 на суму 4 000 грн., Ордер від 01.10.2020 на суму 1 000 грн., Ордер від 23.11.2020 на суму 1 000 грн., Ордер від 20.01.2021 на суму 1 000 грн.

Однак колегія суддів не в повній мірі погоджується з вимогами щодо розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню із відповідача та яка заперечувала проти заявленої суми таких витрат.

Обсяг поданих суду стороною позивача документів по справі очевидно не є пропорційним часу витраченому на їх складання, зазначеному в Актах виконаних робіт, оскільки судові засідання 10.09.2020 та 02.10.2020 не відбувались, судове засідання 23.11.2020 тривало 4 хвилини, судове засідання в суді апеляційної інстанції також тривало 25 хвилин.

Крім того зміст певних документів є таким, що дублюється. За таких обставин загальну суму витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів визначає в розмірі 4 000 грн. Також стягненню підлягає сплачений судовий збір.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення - про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Зажигаєвої Вікторії Борисівни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити та припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 26.08.2014 до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в загальній сумі 6 102 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 30 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді