Справа № 487/4625/20
Провадження № 2/487/467/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2021 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кузьменко В.В., за участі секретаря Рафальської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" про поновлення на роботі та стягнення заробітної платні під час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

17.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс", в якій просиа визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 02.07.2020 року з Комунальногопідприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектртранс" з посади контролера. Поновити ОСОБА_1 на роботі Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" ( ЄДРПОУ - 03328468), вул. Андреєва - Палагнюк, 17 м. Миколаїв, 54020) на посаду контролера. Допустите негайне виконання судового рішення поновлення на роботі з часу проголошення рішення. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість заробітної плати у розмірі щомісячного посадового окладу у розмірі 8600 гривень за час вимушеного прогулу з 02.07.2020 року до часу поновлення на роботі, у тому числі посадовий оклад за один місяць роботи часу поновлення на роботі. Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі посадового окладу 8600 гривень. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перебувала з КП ММР "Миколаївелектротранс" у трудових відносинах на посаді контролера пасажирського транспорту. 01.07.2020 року ОСОБА_1 прибула на роботу та при проходженні медогляду медпрацівником внесла запис про прояви у неї алкоголю. Був складений акт. Акт на підпис мені не представила. Запропонувала мені написати мені заву про звільнення її за власним бажанням. Позивач змушена була звернутись до КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської облради, де вона отримала довідку про відсутність будь - яких проявів алкоголю в організмі. Під час виконання своїх службових обов`язків, їй було запропоновано приїхати до підприємства. Під психологічним тиском, погіршенням стану здоров`я, позивач написала заяву про звільнення за особистим бажанням. 02.07.2020 року позивача було звільнено заст.38 КЗпП України, тобто за власним бажанням (наказ №329/к від 02.07.2020 року). Також наказом №193 від 07.07.2020 року з позивача відраховано вартість штрафних квитанцій за їх нездачу. Позивач не отримуваала трудову книжку та не отримала розрахунку на дату звільнення. Позивач не погоджується з вказаним наказом, вважає його незаконним та таким, що винесений з порушенням чинного трудового законодавства України, оскільки, за доводами позивача, написати заяву від 01.07.2020 року про звільнення її вимусило керівництво депо. Про звільнення їй стало відомо лише 06.07.2020р., коли до неї додому прийшов старший контролер, у зв`язку з чим просить суд визнати звільнення незаконним, поновити її на роботі, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Ухвалою суду від 21.08.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

23.10.2020 року до суду від представники відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність. Обґрунтувавши заперечення тим, що звільнення проведено законно, порушень законодавства не було. Також представник відповідача наполягає на тому, що позивачка не проходила медичний огляд на стан вмісту алкоголю, а також те що на адресу адміністрації підприємства не надходило жодних повідомлень про намір позивачки далі працювати на підприємстві та відкликання заяви про звільнення, з урахуванням цієї підстави, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримують обставини, викладені у відзеві на позовну заяву.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Працівник вважається звільненим з роботи без законних підстав тоді, коли не доведено наявності обставин, за якими його звільнено, або коли не доведено вчинення ним дій, за які його звільнено, або коли за такі дії закон не передбачає можливості звільнення. Якщо власник або уповноважений ним орган порушив чинні правила щодо звільнення працівника з роботи, він підлягає поновленню на роботі. Особливо це стосується випадків, коли йдеться про звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Суд має перевірити, чи дотримано порядок звільнення працівника з мотивів, які послужили підставою для розірвання трудового договору, викладених власником або уповноваженим ним органом у наказі про звільнення.

Стаття 38 КЗпП України передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Згідно з частиною другою зазначеної статті якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП).

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Як встановлено судом, позивачка перебувала з відповідачем КП ММРР "Миколаївелектротранс" у трудових відносинах на посаді контролера пасажирського транспорту. 02.07.2020 року позивача було звільнено заст.38 КЗпП України, тобто за власним бажанням, про що свідчить наказ №329/к від 02.07.2020 року.

01.07.2020 року позивач надала до виконуючого обов`язки директора КП ММР "Миколаївелектротранс" Евтушенко В.В. заяву про звільнення за власним бажанням, з проханням провести звільнення 02.07.2020 року.

Суд зазначає, що у цілій низці випадків закон зобов`язав власників робити звільнення працівників у такий строк, про який вони просять. При цьому мова йде про скорочення двотижневого строку, оскільки за його межами працівник може звільнитися в загальному порядку. У цьому випадку строк попередження про звільнення скорочується на розсуд працівника хоча б навіть і до одного дня. Випадки, коли на власника покладається обов`язок звільнити працівника в строк, про який він просить, перелічені в ст. 38 КЗпП. Усі вони об`єднані однією загальною ознакою - неможливістю для працівника продовжувати роботу, яка виявляється, зокрема, у такий спосіб як переїзд на нове місце проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади винесено на підставі її заяви та в строки, які зазначені позивачем у заяві. Саму заяву відкликано не було та не надано до суду належних та допустимих доказів такого відкликання. Після прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 не приступала до виконання службових обов`язків.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цьогоКодексу.

Згідно з повідомленням начальника відділу кадрів С.В. Собко № 993/45 від 02.07.2020 року позивача було запрошено до відділу кадрів для отримання нею трудової книжки у зв`язку із звільненням її з підприємства 02.07.2020 року відповідно до її заяви.

Крім цього, відповідно до п.12 Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», по справах про звільнення заст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4ст.24 КЗпП).

Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача було власне бажання залишити займану посаду, її звільнення здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Посилання позивача на те, що її було примушено до написання заяви про звільнення, як й факт того, що позивач не перебувала у стані алкогольного сп`яніння в робочій час - не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України.

За приписами ч.4 ст.60ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Системний аналіз чинного трудового законодавства, а також документи надані позивачем та відповідачем і проаналізовані судом у мотивувальній частині рішення, дають змогу прийти до висновку, що відповідачем в повній мірі дотримано вимог законодавства при звільненні позивача з займаної посади, тому наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,209,212,214,215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" про поновлення на роботі та стягнення заробітної платні під час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Суддя В.В. Кузьменко