ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 641/9433/19

провадження № 22-ц/818/1715/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань Плахотніковою І.О.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області

Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області та Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на дії державного виконавця,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року у складі судді Колодяжної І.М.,в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області та просив:

- скасувати постанови державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ в Харківській області про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року, про арешт майна боржника від 23 вересня 2019 року, про арешт грошових коштів боржника від 23 вересня 2019 року;

- зобов`язати уповноважену особу відділу закрити виконавче провадження № 52592503 та внести відповідні записи до державних реєстрів обтяжень рухомого майна та речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначав, що 05 листопада 2019 року його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 52592503 і ОСОБА_1 стало відомо, що вказане виконавче провадження відкрито 04 жовтня 2016 року на підставі виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року.

Скаржник зазначав, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить 1 рік і закінчився в листопаді 2012 року, а тому виконавче провадження відкрито в 2016 році безпідставно.

У межах відкритого виконавчого провадження державним виконавцем 23 вересня 2019 року в зв`язку з невиконанням у добровільному порядку рішення суду прийнято постанову про арешт майна боржника, а також постанову про арешт грошових коштів боржника.

ОСОБА_1 вказував, що йому не надсилалися в установленому законом порядку постанова державного виконавця про відкриття провадження та про арешт майна й коштів боржника.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що державний виконавець діяв із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки неотримання оскаржуваних постанов з незалежних від державного виконавця причин не може бути підставою для визнання його дій неправомірними та скасування прийнятих ним рішень.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу адвоката Миронова Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з витягу з АСВП щодо ВП № 35439441 вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа щодо іншого боржника - ОСОБА_3 , а також, що виконавчий лист повернуто стягувачу 18 липня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». На виконавчому листі відносно нього стоїть відмітка про повернення виконавчого листа 11 липня 2016 року. Отже наявні різні виконавчі листи та різні виконавчі провадження, тому у суду не було підстав посилатись на вказаний документ як підставу для відмови в задоволені скарги. Зазначає що відсутні дані щодо існування факту повернення виконавчого листа у раніше відкритому відносно боржника виконавчому провадженні, відповідно судом не було достовірно встановлено, чи дійсно відкривалось первісне виконавче провадження, коли саме і чи не пропущений був встановлений законом строк для первісного подання виконавчого листа до виконання. Станом на 2016 рік у боржника перебувало у власності нерухоме майно, тому не було підстав для повернення виконавчого листа без виконання з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Заява стягувача від 30 вересня 2016 року не містить вказівки на те, що виконавчий лист подається повторно, а також обґрунтування того, чому строк подання виконавчого листа до виконання не є пропущеним. Вказує, що державний виконавець порушив порядок надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження, що позбавило боржника законної можливості добровільно виконати рішення суду, а накладення арешту на майно та грошові кошти позбавило його права отримувати заробітну плату та вільно розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом в розмірі 161 515,07 грн та 1 735 грн судових витрат, а всього 163 250,07 грн.

28.11.2011 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист у справі № 2-1266/2011 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.11.2011 року, за яким суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» 163250,07 грн.(а.с.32).

Як вбачається з копії вищевказаного виконавчого листа, даний виконавчий лист державним виконавцем 11.07.2016 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

07.10.2016 року державним виконавцем з метою перевірки та встановлення майнового стану боржника були направлені запити: до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії - згідно отриманих відповідей, інформація відсутня; до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами-про останнє місце роботи, згідно отриманих відповідей боржник отримує дохід у Регіональній Філії «Південна залізниця «ПАТ «Українська Зализниця»; до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, згідно отриманих відповідей, інформація відсутня; до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржника фізичної особи, згідно отриманих відповідей, боржник отримує дохід у Регіональної Філії «Південна залізниця «ПАТ «Українська Залізниця» ( а.с.38-41).

18.01.2018 року з інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у боржника нерухомого майна, зареєстрованого на праві особистої власності встановлено, що за боржником зареєстровано земельна ділянка, житловий будинок ( а.с.42-44).

14.11.2018 року на адресу боржника було направлено виклик державного виконавця, з`явитися до відділу щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату та одночасно зобов`язано боржника надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання;достовірні відомості про кошти в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або інших осіб, про кошти та майно, належні від інших осіб з наданням копій підтверджуючих документів (а.с.45-46).

05.07.2019 року державним виконавцем з метою перевірки та встановлення майнового стану боржника були направлені запити: до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії - згідно отриманих відповідей, інформація відсутня (а.с.55); до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами-про останнє місце роботи, згідно отриманих відповідей, інформація відсутня (а.с.55); ; до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, згідно отриманих відповідей, юридичну особу ліквідовано (припинено) фізичну особу ( а.с.57); про зареєстровані за боржником транспортні засоби, згідно отриманих відповідей, відомості про зареєстровані транспортні засоби за боржником відсутні ( а.с.58).

23.09.2019 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.48-49), та в цей же день винесено реєстраційний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна ( а.с.50) та в цей же день направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.47).

23.09.2019 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.53-54-49) та в цей же день направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.52).

05.11.2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Миронов О.А. звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження по боржнику ОСОБА_1 (а.с.59).

27.11.2019 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційний даних (а.с.61) та в цей же день направлено сторонам виконавчого провадження (а.с.60).

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» в указаній редакції державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно із частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині четвертій статті 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61- 10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

З пояснень держаного виконавця вбачається, що за завершеним виконавчим провадженням № .06.2016 року надати підтвердження про надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження неможливо у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Також посилається на те, що копії постанов про викриття виконавчого провадження 04 жовтня 2016 року після повторного звернення із заявою АТ «Банк Фінанси та Кредит» також були надіслані учасникам виконавчого провадження, однак відповідно до терміну зберігання журналів вихідної кореспонденції, який становить три роки, надати підтвердження направлення неможливо, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

З наданих матеріалів виконавчого провадження(а.с.36) вбачається, що на а.с. 8 є супровідний лист щодо направлення ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» постанови про відкриття виконавчого провадження, який датовано 10 березня 2016 року.

З даного виконавчого листа вбачається, що боржнику направлена постанова саме від 04 жовтня 2016 року з виконання виконавчого листа №2-1266/2011 від 28 листопада 2011 року . Цей лист долучено саме до матеріалів виконавчого провадження ВП №52592503, яке відкрито 04 жовтня 2016 року.

Між тим, сам по собі супровідний лист до постанови про відкриття виконавчого провадження з зазначенням адреси боржника не є належним доказом на підтвердження факту надсилання такої постанови ОСОБА_1 та дотримання державним виконавцем вимог частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент прийняття постанови та частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції.

Отже, беззаперечних доказів на підтвердження надсилання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року матеріали справи не містять.

Оскільки у скарзі на дії державного виконавця Курган К.І. не просив визнати бездіяльність державного виконавця щодо ненаправлення на адресу боржника в строк визначений законом копії постанови про відкриття виконавчого провадження, то зазначеним обставинам оцінка надається лише в контексті дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду із цією скаргою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження лише 05 листопада 2019 року.

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії держаного виконавця у строк, передбачений чинним законодавством.

Щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1Закону України№ 606-XIVвід 21квітня 1999року «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», у зазначеній вище редакції).

Заперечуючи щодо правомірності дій державного виконавця Курган К.І. зазначає, що виконавчий лист видано 28 листопада 2011 року, строк його пред`явлення - 1 рік. Між тим, виконавче провадження відкрито 04 жовтня 2016 року, тобто після спливу строку пред`явлення його до виконання. Також вказує, що на виконавчому листі про стягнення заборгованості стоїть відмітка про повернення виконавчого листа 11 липня 2016 року, а не 18 липня 2016 року як зазначено державним виконавцем та надано відповідні матеріали, що свідчить, що на виконанні у державного виконавця у 2012 та 2016 роках перебували різні виконавчі листи.

За ст. 47, 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1)посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення,-протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються:1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В суді апеляційної інстанції державним виконавцем надано до суду витяг з АСВП щодо виконавчого провадження № 35438756, де боржником є саме ОСОБА_1 .

Колегією суддів було прийнято вказаний доказ, оскільки в матеріалах справи міститься аналогічний витяг з АСВП, з приводу виконання того ж самого рішення суду від 08 листопада 2011 року по справі № 2-1266/2011, де боржником вказаний ОСОБА_3 , який також є відповідачем у вищевказаній справі.

Держаний виконавець пояснив, що до суду першої інстанції було помилково долучено витяг з АСВП щодо боржника ОСОБА_3 .

Приймаючи зазначений доказ суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув, не роз`яснив зацікавленій особі право виправити зазначену помилку.

За таких обставин колегія суддів визнала причини неподання такого доказу поважними.

Вказаним витягом підтверджується, що 08 травня 2012 року до виконавчої служби надійшов виконавчий лист від 28 листопада 2011 року № 2-12-66, боржником за яким є ОСОБА_1 на підставі якого постановою державного виконавця від 08 травня 2012 року відкрито виконавче провадження.

Вказаним виконавчий лист постановою державного виконавця 11.07.2016 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Строк повторного пред`явлення визначено до 11 липня 2017 року. (а.с. 209-211)

30 вересня 2016 року АТ «Фінанси та кредит» повторно направило до ВДВС виконавчий лист від 08 листопада 2011 року, виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова 28.11.2011 року до виконання, та постановою державного виконавця від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження (а.с.30-31).

Отже 04.10.2016 року постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області виконавче провадження ВП № 52592503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1266/2011 від 28.11.2011 року відкрито в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, що відповідає вимогам статті 23 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 37-38).

За таких обставин вважати, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, що є підставою для його повернення - не можна.

Отже, підстави для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відсутні.

Щодо правомірності постанов про накладення арешту на майно та грошові кошти, то суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Приписами ч. 1 -4 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» у зазначеній редакції визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Отже, арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувача.

Таким чином вирішення питання про накладення арешту на майно (кошти) боржника не ставиться в залежність від отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та спливу строку на добровільне виконання судового рішення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що копії оскаржуваних постанов не були направлені на його адресу не спростовують висновків суду, оскільки не є підставою для скасування оскаржуваних постанов, таку бездіяльність державного виконавця Курган К.І. окремо не оскаржує.

Розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги, оскільки під час здійснення виконавчих дій в рамках ВП № 52592503 з примусового виконання виконавчого лист 2-1266/2011 від 28.11.2011 року виданого на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.11.2011 року, зокрема при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 року, про арешт майна боржника від 23.09.2019 року, про арешт коштів боржника від 23.09.2019 року державний виконавець діяв у межах повноважень та на підставі статей 26, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовляючи у задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова