Номер провадження: 22-ц/813/4176/21
Номер справи місцевого суду: 496/6679/13-ц
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заявник - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 року у складі судді Пендюри Л.О.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення суми боргу у розмірі 81 436,4 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25.11.2013 становить 650 918 грн. 27 коп., а також судовий збір.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17 вересня 2008 року у розмірі 81436.04 доларів США, що за курсом НБУ становить 650918 грн. 27 коп. в тому числі: заборгованість за кредитом 59526.30 доларів США, що за курсом НБУ становить 475793 грн. 72 коп., заборгованість за відсотками 21909.74 дол. США, що за курсом НБУ становить 175124 грн. 55 коп., пені 28310 грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 3441 грн. в рівних частинах.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №496/6679/13-ц, виданим Біляївським районним судом Одеської області 27.03.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 81 436,04 доларів США та 29 981,22 грн.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. задоволено; тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні подання приватного виконавця.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена без її участі у зв`язку з чим не було надано можливості навести свої пояснення. Судом зроблено передчасний висновок та порушено конституційні права відповідача.

20.05.2019 приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 в судове засідання 30.03.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2 та позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2014 Біляївським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 17.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «УкрСиббанк» видано виконавчий лист.

26.12.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом відносно ОСОБА_2 та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Вказану постанову направлено на адресу реєстрації боржника.

Приватним виконавцем 26.12.2018 винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми стягнення.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано право приватної спільної часткової власності на ј частини 3-х кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту приватного виконавця від 10.01.2019 при примусовому виконанні виконавчого листа виходом за адресою реєстрації боржника, останню не знайдено. Зі слів сусідів боржника за даною адресою вони не бачили.

Згідно відповіді, яка надійшла із Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 не значиться.

Відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 неодноразово перетинала кордон, а саме: 18.07.2016 Одеса-Анталія; 27.07.2016 Анталія-Одеса; 26.08.2016 Одеса-Стамбул; 28.08.2016 Стамбул-Одеса; 24.05.2017 Одеса-Мінськ; 29.05.2017 Мінськ-Одеса; 04.07.2017 Одеса-Анталія; 14.07.2017 Анталія-Одеса; 07.01.2018 Одеса-Шарм Ель Шейх; 14.01.2018 Шарм Ель Шейх-Одеса; 02.06.2018 Одеса-Анталія; 09.06.2018 Анталія-Одеса; 22.09.2018 Одеса-Анталія; 29.09.2018 Анталія-Одеса; 10.10.2018 Київ-Салонікі; 14.10.2018 в`їзд; 02.01.2019 Одеса -Шарм Ель Шейх; 09.01.2019 Шарм Ель Шейх-Одеса.

Задовольняючи подання приватного виконавця щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником в добровільному порядку не виконується рішення суду, на даний час виконавче провадження не виконано, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа.

З наведеною позицією в повній мірі погоджується й апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з п. 2, 5 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

В листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» викладено правову позицію стосовно того, що на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, а поняття «ухилення від виконання зобов`язань», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок повністю або частково у нього є реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У зв`язку із вищевикладеним про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема щодо утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення, будучи обізнаною про свій обов`язок щодо повернення грошових коштів стягувачу жодних дій по виконанню судового рішення не здійснила.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є законним та обґрунтованим.

Доказів на спростування наведених підстав для застосування такого обмеження боржником не надано.

Доводи апелянта про те, що вона не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження та не знала про прийняте судом рішення щодо стягнення з неї кредитної заборгованості є безпідставним з огляду на те, що матеріали даної справи містять поштові повідомлення про вручення повісток про виклик до суду ОСОБА_2 , а також докази направлення на адресу реєстрації боржника постанови про відкриття виконавчого провадження. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 про наявність у неї боргу перед банком була обізнана. Уклавши договір поруки, ОСОБА_2 мала обов`язки за ним, а тому та обставина, що шлюб між позикодавцем та поручителем розірвано, сторони не проживають разом, у зв`язку з чим апелянт не була обізнана про наявність боргу перед стягувачем, не доводить факт того, що боржник про наявність виконавчого провадження щодо неї не була обізнана.

Твердження про те, суд розглянув подання приватного виконавця без участі боржника не є підставою для скасування ухвали суду з огляду на те, що ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю виконавця.

Посилання апелянта на те, що виїзди за межі кордону пов`язані з хворобою її малолітньої дитини належними та допустимими доказами не підтверджені. Додана до апеляційної скарги довідка, видана КУ «Арцизька центральна районна лікарня», свідчить про те, що дочка апелянта ОСОБА_3 з 10.01.2019 перебуває під наглядом лікувальної установи, тоді як виїзди за межі кордону ОСОБА_2 здійснювала з 2016 року по 09.01.2019. Та обставина, що ОСОБА_2 у 2008 році було встановлено діагноз калькульозний холецистит, панкреатит, не свідчить про те, що регулярні виїзди ОСОБА_4 до країн Туреччини, Єгипту та Греції в курортні міста, були пов`язані саме з лікуванням вказаної хвороби.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.04.2021.

Головуючий:

Судді: