УХВАЛА

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 233/2208/19

провадження № 61-5058св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

позивач (за первісним позовом) - приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест»,

відповідач (за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

третя особа (за первісним позовом) - Костянтинівська міська рада Донецької області,

позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (за зустрічним позовом) - приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року у складі судді Малінова О. С. та постанову Донецького апеляційного суду від 04 березня 2020 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» (далі - ПрАТ «АПК-Інвест») звернулося до суду з позовом про переукладення договору оренди земельної частки (паю) на договір оренди землі.

Позов обґрунтовано тим, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 02 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1019, згідно з яким в оренду передається земельна частка (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0173787, виданого 30 серпня 1996 року Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області. 22 березня 2012 року актом приймання-передачі земельної частки (паю) до договору ОСОБА_1 передала, а ПрАТ «АПК-Інвест» прийняло у володіння та користування (оренду) земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, що розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом.

Пунктом 2.3. договору визначений двадцятирічний строк його дії, тобто по 02 квітня 2032 року. Після укладення договору позивачем сумлінно виконуються усі обов`язки згідно із договором, у тому числі і зі сплати орендної плати ОСОБА_1 .

У подальшому позивачу стало відомо про факт виділення в натурі відповідачу земельної ділянки площею 4,3354 га, якій присвоєно кадастровий номер :40:000:0083 та яка на сьогоднішній день фактично використовується позивачем на підставі укладеного договору орендної земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року

ОСОБА_1 не були дотримані норми, закріплені чинним законодавством та безпосередньо договором оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року, щодо обов`язку повідомити та в подальшому переукласти відповідний договір з ПрАТ «АПК-Інвест» після виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), у зв`язку із чим вона грубо порушила права позивача як орендаря.

Пунктом 3.1. договору оренди передбачено обов`язок орендодавця повідомити орендаря про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) протягом п`яти робочих днів з дати такого виділення. ОСОБА_1 не повідомила ПрАТ «АПК-Інвест» про отримання нею правовстановлюючого документа, що підтверджує її право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :40:000:0083, не дотримавшись таким чином вимог договору, чинних нормативних актів та безпосередньо права позивача як орендаря та фактичного користувача земельної частки (паю). На момент укладення договору оренди земельної частки (паю) між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 так само, як і на теперішній час, діють норми Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», якими встановлено імперативну норму щодо наслідків виділу в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю), з яким укладено договір оренди землі, а саме: такий договір переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Аналогічні вимоги встановлені договором оренди земельної частки (паю) між позивачем та відповідачем.

Отже, під час підписання договору оренди земельної частки (паю) ОСОБА_1 вчинила волевиявлення щодо укладення цього договору строком на 20 років та правових наслідків подальшої реалізації нею права на виділ земельної ділянки - переукладення договору оренди землі із орендарем відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю). Проте відповідач протиправно вчинила односторонню відмову від взятого на себе зобов`язання з переукладення договору оренди, чим порушила права та законні інтереси позивача, як належного орендаря та користувача земельної ділянки.

У зв`язку із зазначеним, позивач просив визнати переукладеним договір оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року (невід`ємною частиною якого є акт приймання-передачі земельної частки (паю)), на договір оренди землі, кадастровий номер земельної ділянки :40:000:0083, площею 4,3354 га, на тих самих умовах, що і раніше укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 договір оренди земельної частки (паю), починаючи з дати державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку (29 листопада 2017 року), у запропонованій ним редакції.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до

ПрАТ «АПК-Інвест» та просила припинити дію договору оренди землі шляхом його розірвання. Посилаючись на ті самі фактичні обставини, вказувала, що наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року затверджено типовий договір оренди земельної частки (паю), згідно з положеннями якого у разі виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. Про свої наміри щодо припинення договору оренди вона повідомила орендаря та вважала договір припиненим. Зміна договору оренди може бути тільки за її згодою та із оформленням права власності на землю змінилася сторона договору оренди і сам предмет договору. Також з підстав зміни статусу сторони договору ОСОБА_1 із володільця земельної частки (паю) на власника вже виділеної земельної ділянки виникли підстави для розірвання договору оренди.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року узадоволенні первісного позову ПрАТ «АПК-Інвест» відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено; припинено дію договору оренди земельної ділянки (паю) від 22 березня 2012 року, укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_1 , який зареєстрований 02 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської селищної ради за № 1019, шляхом розірвання; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з моменту отримання

ОСОБА_1 статусу власника земельної ділянки змінилася сторона договору та предмет договору, що стало підставою для його розірвання. Умова договору оренди про його переукладення у разі виділення земельної ділянки в натурі не є обов`язком для орендодавця, оскільки не може бути розцінена як примус для власника, волевиявлення якого є вирішальним у договірних відносинах.

Постановою Донецького апеляційного суду від 04 березня 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «АПК-Інвест» задоволено частково; рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову, виходив із того, що набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, не свідчить про припинення правовідносин оренди та не є підставою для визнання договору припиненим чи розірваним, оскільки це не призвело до порушення прав жодної із сторін, які підтвердили своє волевиявлення укладенням договору оренди та фактичними діями, направленими на виконання домовленостей досягнутих у договорі оренди, оскільки підтверджено, що ОСОБА_1 і після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) продовжувала отримувати орендну плату за договором оренди.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ПрАТ «АПК-Інвест» щодо визнання договору оренди переукладеним на умовах зазначених у позовній заяві, виходячи з того, що чинне законодавство вимагає згоди сторін правочину на його переукладення, а тому суд позбавлений можливості визначити умови, на яких необхідно вважати договір оренди переукладеним.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду

від 04 березня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд належним чином не дослідив усіх обставин справи та не врахував при ухваленні оскаржуваного судового рішення правові висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 14 серпня

2019 року у справі № 484/4135/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 233/4198/18, від 11 листопада 2019 року у справі № 484/4067/18, згідно з якими після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв`язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Заявник у касаційній скарзі вказує на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду (касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

У квітні 2020 року ПрАТ «АПК-Інвест» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 березня 2020 року, в якій просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення первісного позову; в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги ПрАТ «АПК-Інвест» посилається те, що суди належним чином не дослідили усіх обставин справи та не врахували при ухваленні оскаржуваних судових рішень правові висновки Верховного Суду, які викладені в постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17, від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 та від 22 травня 2019 року у справі № 904/3558/18, згідно з якими оформлення державного акта на право власності на землю автоматично не припиняє дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв, а такі договори підлягають переукладенню. Припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладення відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених статтею 31 Закону України «Про оренду землі». Апеляційний суд не врахував положення частини другої розділу IX Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», згідно з якою договір оренди при вказаних вище обставинах переукладається, а не припиняється автоматично. Заявник у касаційній скарзі вказує на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду (касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

У травні 2020 року ПрАТ «АПК-Інвест» звернулося до суду із заявою про зупинення касаційного провадження, в якій просило зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 233/3676/19.

Колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки 01 вересня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду в справі № 233/3676/19 ухвалено рішення за наслідками перегляду судових рішень судом касаційної інстанції, яке набрало законної сили.

У вересні 2020 року ПрАТ «АПК Інвест» звернулося до Верховного Суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19.

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки Верховний Суд здійснює касаційний перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій на підставі документів (доказів), наявних у справі на час постановлення оскаржуваних рішень.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня2020 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня2020 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «АПК-Інвест».

Справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2020 року, справу № 233/2208/19 передано на розгляду судді-доповідачу Ігнатенку В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2021 року справу № 233/2208/19 призначено до судового розгляду.

Доводи інших учасників справи:

У квітні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , надіслав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ПрАТ «АПК-Інвест», у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскільки вона є безпідставною, а оскаржувані судові рішення в частині вирішення первісного позову - без змін, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

У квітні 2020 року ПрАТ «АПК-Інвест» надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскільки вона є безпідставною, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову - без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У статті 400 ЦПК України зазначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року з підстав, передбачених частиною четвертою статті 403 ЦПК України, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 233/2021/19 (касаційне провадження № 61-5327св20) за позовом ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_3 , третя особа - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю), та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «АПК-Інвест» про припинення договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання, за касаційною скаргою ПрАТ «АПК-Інвест»на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду в складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 та від 22 травня 2019 року у справі № 904/3558/18, на який посилалося ПАТ «АПК-Інвест» у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається. Такої ж позиції при застосуванні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України (тотожної норми пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України) дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (ухвала від 24 червня 2020 року у справі № 911/1213/19).Постановою Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року переглянуто по суті спору аналогічну справу № 233/3676/19 (касаційне провадження № 14-65цс20) за позовом ПрАТ «АПК-Інвест» про переукладення договору оренди земельної частки (паю), та у пункті 74 постанови зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 та від 22 травня 2019 року у справі № 904/3558/18, і не вбачає підстав відступати від них.

Ураховуючи, що у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду немає аналізу наявності/відсутності підстав для закриття касаційного провадження, оскільки висновок щодо застосування норм права, який викладений у постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 та від 22 травня 2019 року у справі № 904/3558/18, на який посилалось ПрАТ «АПК-Інвест» у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у зазначеній справі, а також немає вказівки про наявність підстав, передбачених частиною третьої статті 400 ЦПК України (вихід за межі доводів касаційної скарги), колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19 (касаційне провадження № 14-65цс20), та вказівки, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України(пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України) у разі відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд справи по суті спору можливий лише за встановлення того, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа в касаційній скарзі, стосується правовідносин, які є подібними, та відповідно відсутні підстави для закриття касаційного провадження.

У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними до тих, що є предметом спору у справі № 233/2021/19, зокрема, стосуються переукладення договору оренди земельної частки (паю) після отримання державного акту на право приватної власності на землю, касаційна скарга ПрАТ «АПК-Інвест» подана з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, не урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 та від 22 травня 2019 року у справі № 904/3558/18.

Судові рішення у справі № 233/2208/19, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Ухвалою від 24 грудня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято до розгляду справу № 233/2021/19 (касаційне провадження 14-166цс20) за позовом ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_3 , третя особа - Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області, про визнання переукладеним договору оренди земельної частки (паю), та за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ПрАТ «АПК-Інвест» про припинення правовідносин дії договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання у зв`язку з неможливістю виконання.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 233/2021/19 (касаційне провадження 14-166цс20).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 252, частиною другою статті 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 233/2208/19 за позовом приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_1 , третя особа - Костянтиніська міська рада Донецької області, про визнання права користування земельною ділянкою на підставі переукладеного договору оренди землі, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, за касаційними скаргами ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 04 березня 2020 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 233/2021/19 (касаційне провадження 14-166цс20).

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук