Справа № 522/9844/20
Провадження 2/522/2376/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Привоз», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Компанія з осбмеженою відповідальністю «Пінтрезо Трейдінг ЛТД», ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Привоз», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Компанія з осбмеженою відповідальністю «Пінтрезо Трейдінг ЛТД», ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин.

В обгрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначено, що він 06 листопада 2015 року на підставі протоколу №06/11-2015 загальних зборів учасників ТОВ «Торговий центр Привоз» був призначений на посаду директора ТОВ «Торговий центр Привоз» з 11 листопада 2015 року, про що було зроблено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 28 грудня 2019 року ним було направилно засобами поштового зв`язку заяву про звільнення з посади директора ТОВ «Торговий центр Привоз» та повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників для розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади директора за власним бажаням на підставі ст.38 КЗпП. 28 лютого 2020 року загальні збори учасників ТОВ «Торговий центр Привоз» проведені не були через неявку учасників, частки яких сукупно складає 100% статутного капіталу. На думку, позивача ігнорування засновниками, які в сукупності володіють 100% статутного капіталу, виклику для провдення загальних зборів, свідчить про зловживання останніми своїми правами як засновниками товариства, та є порушенням ст.ст.12, 13 ЦК України, зокрема того, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

На теперішній час, трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий центр Привоз» фактично припинені, оскільки на підприємстві не провадиться підприємницька діяльність, водночас позивач, як директор (керівник) позбавлений можливості самостійно звільнитись та захистити своє порушене право.

Ухвалою суду від 24 червня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05 серпня 2020 року.

У підготовче засідання 05 серпня 2020 року сторони не з`явились. Про чат та мсце розгляду справи повідомлялиь належним чином, про причини неможливості прибуття до судового засідання не повідомили, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 26 жовтня 2020 року.

Судове засідання 26 жовтня 2020 року відкладено на 04 грудня 2020 року, з підстав знаходження головуючого судді на лікарняному.

У підготовче засідання 04 грудня 2020 року учасники справи не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином в встановленому законом порядку. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без особистої участі позивача. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 лютого 2021 року.

У судове засідання 25 лютого 2021 року сторони не з`явились, про дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від позивача ОСОБА_1 надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи із заявами чи клопотаннями до суду не звертались. Судовий розгляд відкладено на 14 квітня 2021 року.

У судове засідання 14 квітня 2021 року сторони не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись. Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи із заявами чи клопотаннями до суду не звертались.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06 листопада 2015р. на підставі протоколу №06/11-2015 загальних зборів учасників ТОВ «Торговий центр Привоз» був призначений на посаду директора ТОВ «Торговий центр Привоз» з 11 листопада 2015 р., на підставі чого було зроблено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

28 грудня 2019 року позивач направив поштою заяву про звільнення з посади директора 2015р. на підставі протоколу №06/11-2015 загальних зборів учасників ТОВ «Торговий центр Привоз» та повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників для розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади директора за власним бажаням на підставі ст.38 КЗпП.

28 лютого 2020 року загальні збори учасників ТОВ «Торговий центр Привоз» проведені не були через неявку учасників, частки яких сукупно складає 100% статутного капіталу.

Ігнорування засновниками, які в сукупності володіють 100% статутного капіталу, виклику для провдення загальних зборів, свідчить про зловживання останніми своїми правами як засновниками товариства, та є порушенням ст.ст.12, 13 ЦК України, зокрема того, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

На теперішній час, трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий центр Привоз» фактично припинені, оскільки на підприємстві не провадиться підприємницька діяльність, водночас позивач, як директор (керівник) позбавлений можливості самостійно звільнитись та захистити своє порушене право.

Згідно частини другої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно достатті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно дочастини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Не прибуттям на місце проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Торговий центр Привоз» та не повідомлення про причини неявки на загальні збори для вирішення питання про звільнення позивача є фактичним порушенням положень ст.38 КЗпП України та присилуванням до виконання примусової праці в розумінні ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України №475/97-ВР 17 липня 1997 року.

Станом на момент розгляду даної справи загальні збори учасників ТОВ «Торговий центр Привоз» щодо прийняття рішення про звільнення позивача з посади директора за його власним бажанням на підставі його заяви, не проведено. В ЄДРПОУ досі містяться відомості про позивача як директора відповідача.

Отже, лише на підставі письмової заяви та за умови попередження власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний трудовий договір за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 145 ЦК України питання про створення та відкликання виконавчого органу товариства належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЦК України та ч. 1 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.

Згідно з ч. 1 ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників, до виключної компетенції якого належить, зокрема створення та відкликання виконавчого органу товариства (п. 3 ч. 4 ст. 145 ЦК України).

Враховуючи положення ст. 145 ЦК України та ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» лише загальні збори товариств можуть вирішувати питання про створення та відкликання виконавчого органу товариства, у тому числі директора.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників товариства повинні скликатися на вимогу виконавчого органу. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Як вбачається із наявних у справі документів, на виконання зазначеного, позивачем направлено на адресу відповідача лист, у відповідності до ч. 3 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства», про скликання позачергових зборів учасників товариства та розглянути питання про звільнення його з посади на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Суд зазначає, що з прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права. Так, як зазначено у рішенні по справі Серявін та інші проти України; від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Тому, обґрунтовуючи рішення у цій справі суд наводить аргументацію, що стосується виключно спірних - трудових - правовідносин щодо оспорювання Позивача права на звільнення за власним бажанням, до яких не відносяться корпоративні питання, зокрема щодо порядку скликання, проведення, діяльності, компетенції тощо загальних зборів учасників (засновників) товариства, компетенції директора товариства.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визання припиненими трудових відносин є обґрунтованими, оскільки не вирішення зборами учасників товариства заяви про звільнення його з посади директора є порушенням його права щодо вільного вибору праці.

Керуючись ст.ст. 8, 43 Конституції України, ст.ст. 21, 22, 38 КЗпП України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Привоз», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Компанія з осбмеженою відповідальністю «Пінтрезо Трейдінг ЛТД», ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин - задовольнити.

Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Привоз» () з 28 лютого 2020 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Привоз» за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 квітня 2021 року.

Суддя Свячена Ю.Б.