ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/2494/16-к
Номер провадження: №22-ц/819/309/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лебєдєвої Тетяни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2020 року у складі судді Данилевського М.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , умисно, таємно, шляхом вільного доступу, вчинили крадіжку належних йому металевих воріт, вартість яких відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи складає 7000 грн. та металевих труб, вартість яких відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи складає 2240 грн., після чого розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили йому матеріальні збитки на загальну суму 9240 грн.

Крім того зазначив, що завданим злочином йому заподіяно і моральної шкоди, що виразилося у моральних та фізичних стражданнях, неврозі, стресовому стані, відчутті незахищеності відносно себе та членів його сім`ї, що не дозволяло зосередитися на роботі та звичайних заняттях.

Оскільки відповідачі у добровільному порядку не відшкодували заподіяні збитки, позивач просив суд стягнути з них солідарно :

- у відшкодування матеріальної шкоди - 9 240,00 грн;

- 3% річних від простроченої суми, що складає 1069,76 грн;

- інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 3759,36 грн;

- у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн;

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Лебєдєва Т.О., посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, щовироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2016 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнано винними у тому, що вони приблизно в середині квітня 2016 року, знаходячись в м.Гола Пристань Херсонської області, діючи за попередньою змовою між собою, переслідуючи єдиний злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, таємно, навмисно, із корисливих спонукань, викрали з території колишнього консервного цеху по АДРЕСА_1 металеві ворота розмірами 2,8 м на 2,9 м вартістю 7000 гривень, металеві труби діаметром 100 мм, довжиною 8 м., вартістю 2240 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_1 матеріальних збитків на загальну суму 9240 гривень.

За вчинення злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України їх звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік шість місяців.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування з обвинувачених 9240 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди відмовлено, оскільки викрадене майно потерпілому повернуте повністю, а доказів спричинення йому моральної шкоди та її розміру цивільним позивачем суду не надано (а.с.3-4).

Речові докази металеві ворота та металеві труби залишено потерпілому ОСОБА_1 .

Згідно постанови Верховного Суду від 03.07.2018 року касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Лебєдєвої Т.О. задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2016 року та в порядку ст.433 КПК України вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 вересня 2016 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 скасовано, призначено новий розгляд провадження в цій частині у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 2-7).

Так, відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду кримінального провадження викрадене майно повернуто позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачами у нього пошкоджено металеві ворота та газопровід, який використовувався для подачі газу, а повернуте майно на теперішній час є лише металом і для відновлення його попереднього стану необхідно провести монтаж металевих воріт, здійснити відновлення газопроводу із залученням відповідних фахівців, на що підуть додаткові кошти та фізичні сили.

Зважаючи на те, що відповідачу викрадене майно повернуто і ця обставина ним не заперечується, враховуючи, що на час звернення до суду з позовом відновлювальних робіт позивачем не проведено і доказів в обґрунтування вартості додаткових витрат на відновлення попереднього стану викрадених речей не надано (акт виконаних робіт, смета витрат на підключення газу, квитанції, тощо), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про відшкодування матеріальної шкоди є передчасною та задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

За ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення можливостей постраждалого або можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка спричинила моральну шкоду, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок вчиненого відповідачами кримінального правопорушення, позивач зазнав моральних страждань, що виразилось у душевних хвилюваннях та стражданнях, пов`язаних з матеріальними втратами, викликаними діями відповідачів.

Колегія суддів приймає до уваги факт повернення викраденого відповідачами, їх каяття та скрутне матеріальне становище, право позивача на повне відшкодування заподіяних матеріальних збитків після проведення відновлювальних робіт та приходить до висновку, що суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача та надані в обґрунтування зазначеного факту докази, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись з вимогою про відшкодування витрат на правову допомогу, згідно розрахунку витрат, позивач просив відшкодувати виплачений гонорар адвокату за представництво його інтересів у кримінальному провадженні, а саме:

- у суді першої інстанції - 7000,00 гривень;

- у суді апеляційної інстанції 7000,00 гривень;

- у суді касаційної інстанції 7000,00 гривень,

- представництво його інтересів у якості позивача у суді першої інстанції у цивільній справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином 7000,00 гривень.

Положеннями ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Статтею 118 КПК України, яка врегульовує питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні також визначено, що процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, зважаючи на те, що питання відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні вирішуються у вироку чи ухвалі суду відповідно до ст.126 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачів витрат, які були понесені позивачем під час розгляду кримінального провадження, оскільки вказане питання не вирішується в порядку цивільного судочинства.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно акту виконаних робіт адвокатом Лебєдєвою Т.О. здійснювалося представництво інтересів ОСОБА_1 у якості позивача у суді першої інстанції у цивільній справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

За надані послуги позивачем сплачені кошти в сумі 7000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 164 від 13.08.2018 року (а.с.65).

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені частково, колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції про застосування положень ЦПК України щодо пропорційності покладення судових витрат відповідно до задоволених вимог та стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 гривень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367,374, 375,381-384 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лебєдєвої Тетяни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом 30 днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 28.04.2021 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська