Провадження №22-ц/812/703/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №487/2991/18 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Щербини С.В., в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частини майна, що є спільною власністю подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості частини майна, що є спільною власністю подружжя.

Позивачка зазначала, що 20 січня 2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Фактичні шлюбні відносини припинено в січні 2018 року. За час перебування в шлюбі ними було придбано транспортний засіб «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ). Однак, 12 липня 2017 року відповідач відчужив даний транспортний засіб без її відома. До того ж, в подальшому позивач належної їй грошової частки від продажу даного авто не отримала. З огляду на те, що один з подружжя здійснив відчуження спільного майна подружжя на свій власний розсуд, проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, вартість даного майна враховується при поділі. Після фактичного припинення шлюбних відносин, врегулювати питання розподілу спільного сумісного майна подружня не вдалося, що і послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

У зв`язку з вказаним просить в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на її користь 88558 грн. в рахунок компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), відчуженого за договором купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2017/536919 від 12 липня 2017 року реєстрацію речового права №34260765 від 14 березня 2017 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року позов задоволено. Стягнуто грошову компенсацію з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок Ѕ частини вартості автомобіля марки «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) відчуженого за договором купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2017/536919 від 12 липня 2017 року, в сумі 88558 грн.

Вказане рішення мотивовано тим, що сторони у справі до часу розірвання шлюбу, тривалий час не підтримували шлюбні відносини під час якого відповідач ОСОБА_1 здійснив відчуження транспортного засобу на свій розсуд проти волі позивачки і не в інтересах сім`ї. Суд зазначав, що відповідач не довів факт використання отриманих від продажу автомобіля коштів саме в інтересах сім`ї.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний автомобіль відповідачем було продано під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та підтримання сімейних відносин, а кошти витрачені на потреби сім`ї, оскільки відповідач з 2015 року не був працевлаштований та не мав стабільного доходу. Висновок районного суду про те, що до часу розірвання шлюбу сторони тривалий час не підтримували шлюбні відносини не підтверджені конкретними доказами, тоді як відповідно до рішення про розірвання шлюбу, сторони проживали однією сім`єю до січня 2018 року. Також в апеляційній скарзі вказано на те, що позивачкою не заявлено вимоги про розподіл спільного майна подружжя чи про визнання договору купівлі продажу спірного автомобіля недійсним, в зв`язку з чим грошові кошти, як частина вартості автомобіля не можуть бути стягнуті з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 заперечувала доводи апеляційної скарги та вказувала на те, що відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу з відповідачем з січня 2018 року припинені будь-які сімейні відносини як подружжя. Проте цьому передували тривалі сварки, обман відповідача, приховування ним заробітків, оскільки він зустрічався на той час з іншою жінкою. Таким чином протягом 2017 року сторони мали складні стосунки, відповідач перебував на заробітках за кордоном. В січні 2018 року відповідач вигнав її з дітьми із своєї квартири, після чого вона проживала з батьками в іншому житлі. Про продаж автомобіля в липні 2017 року позивачці не було відомо, свою частку коштів вона не отримувала, відповідач не мав наміру проживати в сім`ї привласнив собі спільні кошти. Доказів на підтвердження витрат коштів в інтересах сім`ї, суду відповідач не надав. ОСОБА_2 вважає, що грошові кошти отримані відповідачем від продажу автомобіля «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), є спільною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказував на те, що доводи відзиву не відповідають дійсності, оскільки сама позивачка в позові про розірвання шлюбу вказувала про проживання сторін однією сім`єю до січня 2018 року, а в позові вимоги про визнання спірного автомобіля спільною власністю подружжя не заявляла.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що з 20 січня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2018 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Від проживання в шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ).

В судовому засіданні встановлено та стороною відповідача визнано те, що 23 липня 2013 року подружжям ОСОБА_5 було придбано транспортний засіб «Chevrolet Epica 2.0 LS» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), право власності на який зареєстрували за відповідачем.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 20017 року вбачається, що вказаний автомобіль був учасником дорожньо-транспортної пригоди та йому було заподіяно технічні пошкодження (а.с. 95).

Звітом №142/06-17 від 13 червня 2017 року оцінщика ОСОБА_6 визначено ринкову вартість вказаного автомобіля в розмірі 151487, 42 грн., а також вартість його відновлювального ремонту після ДТП 167524 грн. 25 коп. (а.с. 92-94).

Листом Голови Ради директорів ТДВ «МСК» №2588 від 04 жовтня 2017 року вищенаведена подія визнана страховим випадком і ОСОБА_7 визначено страхове відшкодування у розмірі 60303,72 грн. Дана сума була погоджена листом Голови Ради директорів ТДВ «МСК» №2510 від 28 вересня 2017 року.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2017/536919 від 12 липня 2017 року ОСОБА_1 було відчужено авто «Chevrolet Epica» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_8 за погодженою сторонами ціною 177116 грн. (а.с. 9).

ОСОБА_1 звертався до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_8 , про визнання вказаного договору купівлі продажу автомобіля в частині зазначення його ціни недійсним та визначення ціни в розмірі 60000 грн. Проте рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 89-91).

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначала про те, що автомобіль «Chevrolet Epica», 2007 року випуску придбаний в період шлюбу, а тому є спільною власністю подружжя. Вказаний автомобіль, як зазначила позивачка було продано відповідачем без її відома та 1/2 частку його вартості їй не було передано.

Так позивачка, посилалася як на правове обґрунтування позову на правові норми, які регулюють право спільної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Так з ч.1, 3 ст.61 СК України вбачається, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 65 СК України визначено, що дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина та чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений із другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно ч. 3 ст. 65 СК України Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Також позивачка вказувала на наявність права дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст.69 СК України).

В тому числі і вказувала на роз`яснення, які містяться в п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, які стосуються поділу майна подружжя. Також п.30 Постанови, де зазначено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином із змісту викладених в позовній заяві обставин та їх правового обґрунтування вбачається намір останньої поділити спільне майно подружжя, яким є автомобіль «Chevrolet Epica 2.0 LS» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ). А в зв`язку з тим, що цей автомобіль продано, як вона зазначає без її згоди, фактично просить врахувати вартість цього автомобіля визначену в договорі купівлі-продажу при поділі майна.

Тобто викладені обґрунтування в позові фактично стосуються вимоги позивачки щодо поділу спільного майна подружжя в рівних частках, яким є вказаний автомобіль, вартістю 177116 грн. та в зв`язку з відсутністю вказаного автомобіля в натурі через його продаж, внаслідок поділу автомобіля, стягнути на її користь Ѕ частину його вартості, що становить 88558 грн.

В той же час позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя позивачкою не заявлено. ОСОБА_2 заявила позовні вимоги лише про стягнення Ѕ частки вартості автомобіля, що може бути лише наслідком задоволеної судом вимоги про поділ спільного майна подружжя.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

У статті 16 ЦК України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено що суд суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Вимоги вказаної процесуальної норми районний суд не виконав оскільки не уточнив заявлені позовні вимоги, не в повній мірі з`ясував характер спірних правовідносин та правові норми, які підлягають застосуванню для їх вирішення, не роз`яснив право на обрання належного способу захисту прав позивачки.

Так, положенням ч. 2 ст. 65 СК України встановлено, що кожний з подружжя має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. А також подружжя, відповідно до вимог ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином законодавцем визначено способи захисту порушених майнових прав подружжя.

Оскільки, позивачка хоча формально і посилалася на наведені правові норми , проте таких позовних вимог не заявила.

Вказане свідчить про обрання позивачкою неналежного способу захисту своїх порушених прав, оскільки вимоги ні про поділ спільного майна подружжя у відповідний спосіб або вимоги щодо оспорення договору купівлі-продажу спільного майна подружжя без її згоди нею не були заявлені. А самі по собі вимоги про стягнення грошових коштів, як вартість Ѕ частки автомобіля, фактично не має правового підґрунтя без заявлення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, і є такими, що не відповідають змісту порушеного права позивачки.

Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом, а саме, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин.

Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективний спосіб захисту за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

За вказаних обставин, враховуючи, що судом допущено порушення норм процесуального права, і таке призвело до невірного визначення характеру спірних правовідносин із застосуванням способу захисту позивачки, який хоча і видається ефективним, проте не відповідає змісту порушеного права, керуючись вимогами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК Україні, колегія суддів вважає, за необхідне оскаржуване рішення районного суду скасувати, у справі ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказане рішення не є перешкодою для звернення до суду з тих же підстав проте з застосуванням належного способу захисту.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, за наслідками перегляду цієї справи апеляційну скаргу задоволено, в позові відмовлено, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1328 грн. 37 коп. підлягає стягненню на його користь з позивачки.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення вартості частини майна, що є спільною власністю подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1328 грн. 37 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 26 квітня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова