Справа № 459/3786/20
Провадження № 2/459/332/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

з участю секретаря Ганас К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

29.12.2020 р. позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому з урахуванням заяви від 23.04.2021 р. просив стягнути з останнього суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33253,20 грн. Вимогу обґрунтовано тим, що 01.10.2020 р. вів був звільнений з роботи у відповідача, однак остаточний розрахунок з ним проведено лише 30.12.2020 р. Також стверджує, що несвоєчасний розрахунок при звільненні спричинив йому моральну шкоду, які оцінив у 5000,00 грн.

24.02.2021 р. представник відповідача подав відзив, у якому просив відмовити у позові та зазначив, що шахта не могла у передбачені законом строки провести розрахунки з позивачем, оскільки не мала відповідного фінансування для цього.

11.01.2021 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 23.04.2021 р. позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити заборгованість по заробітній платі залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

23.04.2021 р. сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив ухвалити рішення на підставі наявних доказів. Також подав заяву про зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

01.10.2020 р. на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України позивач був звільнений з посади гірника очисного забою підземного п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля».

Повного розрахунку із позивачем відповідач своєчасно не здійснив, що підтверджується поясненнями, що містяться у позові та відзиві, а також довідкою відповідача від 18.12.2020 р. № 1-10/1955.

Як видно із довідки відповідача від 24.03.2021 р. № 1-10/461, останній погасив заборгованість по заробітній платі перед позивачем лише 30.12.2020 р.

При цьому, як вбачається з довідки відповідача від 18.12.2020 р. № 1-10/1955, за жовтень 2020 р. позивачеві не було вчасно виплачено 57269,81 грн.

Натомість із довідки відповідача від 24.03.2021 р. № 1-10/461 видно, що така заборгованість погашалася частково 10-ма виплатами, основні суми якої були виплачені 12.11.2020 р. 20000,00 грн., 08.12.2020 р. 29162,54 грн., 30.12.2020 р. - 10280,97 грн.

Відповідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.).

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України.

Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з довідкою відповідача від 24.03.2021 р. № 1-10/460, середньомісячна заробітна плата позивача склала 11638,62 грн., а середня кількість робочих днів за два місяці 21.

Отже, середньоденна заробітна плата становила 554,20 грн.

Період затримки розрахунку при звільненні становив 60 робочих днів (з 01.10.2020 р. по 30.12.2020 р.).

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 11638,62 ? 21 ? 60 = 33253,20 грн.

Відносно доводів представника позивача та його заяви від 23.04.2021 р. про необхідність зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд звертає увага на таке.

По-перше, аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

По-друге, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 89, 92 постанови від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц вказала, що «суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми». З цього слідує, що подібне зменшення подібного відшкодування є правом, а не обов`язком суду.

По-третє, вище вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду зроблений у справі, що має винятковий фактаж на ряді інших трудових спорів, який пов`язаний з тим, що позивач, знаючи про своє порушене право, звернувся з позовом до суду більше, ніж через шість років після звільнення.

Зрештою у пункті 91 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду сформулювала ряд критеріїв, якими суд має керуватися під час розв`язання питання щодо необхідності зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Такими критеріями є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Викладене свідчить про необхідність виваженого й розсудливого застосування висновків Великої Палати Верховного Суду щодо зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, та врахування обставин судової справи, за яких такі висновки були сформульовані.

Застосовуючи вище вказані критерії до обставин справи ОСОБА_1 , суд вважає, що:

1) дата звільнення позивача з роботи (01.10.2020 р.);

2) сума простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум (57269,81 грн.);

3) період затримки виплати заборгованості (з 01.10.2020 р. по 30.12.2020 р.);

4) момент звернення позивача до суду, який не характеризується зайвим чи надмірним зволіканням (29.12.2020 р.)

5) розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України (33253,20 грн.) у своїй сукупності свідчать про співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача.

Тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача у розмірі 33253,20 грн. суд трактує справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, що мають юридичне значення та наведеним вище критеріям.

За обставин та міркувань дана позовна вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відносно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд звертає увага на таке.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

У позовній заяв позивач стверджує, що не проведення розрахунку під час звільнення спричинило йому моральні страждання.

Однак суд вважає, що сам по собі факт несвоєчасного розрахунку при звільнені не є доказом заподіяння моральної шкоди працівнику.

Загалом факт і розмір такої шкоди підлягає доказуванню у процесуальний спосіб.

У справі відсутні будь-які докази, які б стосувалися того, що позивачу могла бути спричинена моральна шкода внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні з шахти.

Довідки МСЕК від 26.11.2020 р. такими доказами не є, оскільки стосуються визначення ступеня втрати професійної працездатності позивача, а не фізичного болю чи моральних страждань внаслідок затримки розрахунку при звільненні з шахти.

Відтак суд вважає дану вимогу необґрунтованою та не вбачає підстав для її задоволення.

За таких обставин і міркувань позов підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір у розмірі 840,80 грн., що був сплачений позивачем 18.01.2021 р. за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку, підлягає стягненню з відповідача у його користь.

Судовий збір у розмірі 840,80 грн., що був сплачений позивачем того ж дня за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди, розподілу не підлягає у зв`язку із відмовою у задоволенні цієї позовної вимоги.

Також до судових витрат позивача належать витрати на правову допомогу адвоката у сумі 3000,00 грн.

Розмір таких витрат підтверджується такими документами: 1) договором про надання правої допомоги від 09.12.2020 р.; 2) розрахунком витрат від 09.12.2020 р.

Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвокатів.

Заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката є співмірним з складністю справи та наданих ними послуг; часом, витраченим на надання відповідних послуг; обсягом наданих адвокатами послуг.

За наведених обставин та міркувань, а також за правилами ч. 2 ст. 137, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Водночас часткове задоволення позову ставить перед судом питання про необхідність зменшення розміру таких витрат.

Враховуючи підстави, предмет та ціну позову, розміри позовних вимог, обставини справи, вид та обсяг юридичних послуг, керуючись засадами справедливості та розумності, суд вважає, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, має становити 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 279, 354, 430 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» (ідентифікаційний код 26307799, 80100, Львівська обл., місто Червоноград, вулиця Львівська, буд. 61) у користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 33253 (тридцять три тисячі двісті п`ятдесят три) грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2840 (дві тисячі вісімсот сорок) грн. 80 коп., що складаються з 840,80 грн. судового збору та 2000,00 грн. витрат на правову допомогу.

У решті вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.04.2021 р.

Суддя: А. І. Жураковський