Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/968/20
Провадження № 2/321/10/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2021 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду Запорізької області від позивача вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після її смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 5,03 га, кадастровий номер :03:008:0012, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ІІ-ЗП № 042476, розташована на території Пришибської селищної ради, Михайлівського району, Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В передбачений законом шестимісячний строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та дізналася про заповіт, який було складено її матір`ю на користь ОСОБА_2 . Так, згідно заповіту від 05 січня 2012 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 . Постановою приватного нотаріуса від 26 червня 2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість визначити обов`язкову частку у спадщині та відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. Враховуючи викладене позивач просить суд встановити факт належності спадкоємиці ОСОБА_4 земельної ділянки площею 5,03001 га і визнати за позивачкою право власності на Ѕ частку вказаної земельної ділянки як обов`язкової частки у спадщині.

Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки. Зазначила, що на інше майно спадкодавця не претендує.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, зазначаючи про право позивача на ј частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки. Просила вирішити питання згідно законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 в призначене судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомлені.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с. 7).

Факт родинних відносин між спадкоємицею ОСОБА_4 і позивачем ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8) і витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 17-19), відповідно до який ОСОБА_1 мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », а до того « ОСОБА_6 ».

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має статус пенсіонера з 21 лютого 2006 року.

Згідно з копіює державного аку на землю серії ІІ_ЗП №042476, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 5,03 га, розташована на території Пришибської селищної ради Михайлівського району, Запорізької області (а.с. 9).

Згідно заповіту від 05 січня 2012 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_2 (а.с.61).

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 червня 2020 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із неможливістю нотаріусом визначити розмір обов`язкових часток у спадщині і відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с. 79).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, уразі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобов`язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Отже, враховуючи що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини була непрацездатною дочкою спадкоємиці ОСОБА_4 вона має право на обов`язкову частку у спадщині.

Вирішуючи питання розміру вказаної обов`язкової частки суд звертає увагу, що хоча сама ОСОБА_1 у своїй заяві про прийняття спадщини вказала на ОСОБА_3 , зазначивши, що він являється сином померлою, суд не приймає вказану інформацію, оскільки матеріли справи не містить доказів на підтвердження факт у родинних зв`язків між ними. Тобто, ОСОБА_3 на теперішній час не є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином, на майно спадкоємиці ОСОБА_4 є два спадкоємця: ОСОБА_2 спадкоємиць за заповітом, і ОСОБА_1 спадкоємець за законом на обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи, що ОСОБА_1 має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), суд вважає можливим визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки належної спадкоємиці ОСОБА_4 .

Водночас, враховуючи, що право власності спадкоємиці ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 5,03 га ніким не оспорюється, а відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину пов`язана лише з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту належності вказаної земельної ділянки померлій ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 200, 206, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 5,0300 га кадастровий номер :03:008:0012, в порядку спадкування обов`язкової частки за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 29 квітня 2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О. Кравченко