ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1603/20
Провадження № 22-ц/4820/579/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

з участю апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року, суддя Стасюк Р.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання в розмір 1000 грн щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона потребує матеріального забезпечення від своєї дочки, оскільки не працює, отримує тимчасову державну соціальну допомогу, як особа пенсійного віку, яка не набула права на пенсію в сумі 1712 грн щомісячно, інших доходів немає. Крім того, потребує додаткових витрат на лікування та обстеження, оскільки має хворобливий стан здоров`я. Дочка ОСОБА_3 матеріальної допомоги їй не надає, з нею не спілкується, не цікавиться її фінансовим станом, станом здоров`я. Відповідач здійснює підприємницьку діяльність, отримує стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу матері.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.02.2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на її утримання в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 03.12.2020 року і довічно. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів скарги зазначила, що ОСОБА_2 не потребує матеріальної допомоги, оскільки отримує тимчасову допомогу від держави у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Необґрунтованим є посилання суду на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №212/1055/18-ц, оскільки у даній справі викладені інші обставини. ОСОБА_2 небезпечних для життя захворювань не має, відтак дороговартісного та тривалого лікування не потребує. Вказала, що стягнуті на користь позивача аліменти враховуватимуться при виплаті тимчасової державної соціальної допомоги, у зв`язку з чим сукупний дохід позивача залишиться незмінним та становитиме не менше 100% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, на що суд першої інстанції уваги не звернув. ОСОБА_2 надала до суду документ, згідно якого 22.10.2020 року витратила на придбання ліків на суму 435 грн, однак інших доказів, які б підтверджували придбання ОСОБА_2 ліків у матеріалах справи немає. Надані позивачем копії рецептів на прийом ліків не підтверджують їх фактичне придбання та використання. Судом не враховано її майнового стану, а саме того, що вона несе щомісячні постійні витрати зі сплати оренди приміщення та податків у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що державна соціальна допомога є єдиним джерелом доходу ОСОБА_2 в той же час як позивач має додаткові джерела доходу, зокрема, отримує субсидію і всупереч висновкам суду її сукупний дохід не є меншим від розміру прожиткового мінімуму. Зауважила також, що суд уже постановив рішення з приводу даного спору між тими самими сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав, у зв`язку з чим провадження у справі підлягало закриттю.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач в суд не з`явилася, в письмовій заяві просила розгляд справи провести без її участі. Крім того, надала до суду письмове заперечення проти апеляційної скарги, в якому виклала обставини, які вказують на те, що вона потребує утримання від дочки. Також додала письмові докази, зокрема, інформаційний лист Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Нетішинської міської ради №03/35-3769 від 18.12.2020 року, відповідно до якого середньомісячний сукупний дохід ОСОБА_2 складає 261,35 грн., який складається з житлової субсидії. Розмір тимчасової допомоги, який визначений як різниця між прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність та середньомісячним сукупним доходом з 16.09.2020 року склав 1450,65 грн (1712 грн-261,35грн), з 1 грудня 2020 року 1507,65 грн. (1769 грн-261,35 грн).

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши докази у справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 5).

ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення ВКНМР та отримує тимчасову державну соціальну допомогу, яка призначається особам пенсійного віку, які не набули права на пенсійну виплату з 01.12.2020 року по 15.03.2021 року в розмірі 1507,65 грн (а.с. 42).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення ВК НМР відділу грошових виплат і компенсацій від 12.10.2020 року, ОСОБА_2 отримує тимчасову державну соціальну допомогу, яка призначається особам пенсійного віку, які не набули права на пенсію, за період з квітня по вересень отримала дохід в розмірі 9919,33 грн (а.с. 6).

Як вбачається зі змісту копій квитанцій на оплату комунальних платежів, середньомісячні витрати позивача на утримання житла становлять 845 грн (а.с. 17).

Як вбачається зі змісту медичної довідки від 19.08.2020 року, ОСОБА_2 потребує медикаментозного лікування (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та не спростування їх відповідачем, яка на підтвердження своїх заперечень проти позову доказів не надала.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року, № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 212/1055/18-ц).

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи та застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач, не надає, хоча зобов`язана її надавати.

Доводи ОСОБА_3 про те, що її майновий стан не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному розмірі не є обґрунтованими, оскільки на підтвердження цих обставин апелянт не надала суду відповідних доказів. Посилання відповідача на те, що її дохід в 2020 році склав 7928,12 грн, не є обґрунтованим, оскільки її щомісячні витрати, пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності з урахуванням орендної плати в розмірі 1089 грн за користуванням приміщення (а.с. 54-65) та єдиного соціального внеску в розмірі 1040 грн (а.с. 85) в загальній сумі складають більше ніж зазначений відповідачем дохід, що свідчить про наявність у останньої також інших доходів.

Необґрунтованими є також доводи апелянта про те, що її матір не потребує матеріальної допомоги, оскільки має інші доходи, крім соціальної допомоги.

Як встановлено з досліджених судом апеляційної інстанції доказів, ОСОБА_2 отримує тимчасову допомогу як непрацююча особа, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Позивачка також є отримувачем житлової субсидії, середньомісячний розмір якої складає 261,35 грн. При цьому, розмір соціальної допомоги, яка виплачується ОСОБА_2 зменшується на розмір житлової субсидії і фактично становить 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Інших доходів у позивача судом не встановлено.

За таких обставин суд не вбачає підстав для висновку щодо достатності матеріального забезпечення позивача і відсутності в зв`язку з цим потреби у додатковому забезпеченні з боку відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи щодо ухвалення судом рішення з тотожних предмету, підстав та між тими ж сторонами є безпідставними з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 року у справі № 640/7778/18 зазначив, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Касаційний цивільний суд роз`яснив, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Верховний Суд зауважив, що, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Позовна вимога у даній справі заявлена також з підстав наявності у позивача хворобливого стану здоров`я та необхідності систематично здійснювати витрати на лікування, чого у попередньому позові позивачем зазначено не було (а.с. 20).

Інші доводи відповідача, в тому числі щодо незмінності матеріального стану позивача незалежно від присудження на її користь аліментів, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають, оскільки вищенаведеними нормами закону для присудження судом аліментів передбачено наявність лише двох обставин, а саме непрацездатності матері та її потреба у матеріальній допомозі.

З урахуванням вищезазначених вимог СК України та встановлених судом обставин справи, провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд обґрунтовано визначив розмір аліментів та можливість їх сплати відповідачем щомісячно.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко