Справа № 428/2192/20
Провадження № 22-ц/810/107/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П. (суддя-доповідач)

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 грудня 2020 року, ухваленого судом у складі: судді Юзефовича І.О. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі про стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

встановив:

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 47377,03 грн, який мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 листопада 2013 року відповідач від позивача отримав кредит у розмірі 8400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ та складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач в порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов договору. Оскільки відповідач ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 листопада 2013 року в сумі 47377,03 грн, з яких: 25282,69 грн заборгованість за тілом кредита, 25 282,69 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 6403,32 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 13318,78 грн - нарахована пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2232,24 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було у повному обсязі досліджено матеріали справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Судом не враховано, що за змістом ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 1048 ЦК України не передбачено надання без процентних кредитів, і суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки цією нормою передбачено, що у разі якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Умовами договору було передбачено сплату процентів та неустойки, що не спростовано відповідачем, і суми спрямовувалися відповідно до таких умов. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, з питання розірвання договору не звертався, а навпаки погодився зі всіма його умовами, про що свідчить користуванням ним кредитною картою, та часткове погашення кредитної заборгованості. Суд не звернув уваги на те, що матеріали справи містять витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, що діяла на момент підписання анкети заяви, затвердженої відповідним наказом, наказ «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг». Послідуючі редакції Умов та Правил надання банківських послуг, до яких відповідач автоматично приєднувався знаходяться на офіційному сайті ПриватБанку та відповідач зобов`язався самостійно з ними знайомитися. Помилковим є висновок суду щодо переплати суми боргу за договором, оскільки кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, і клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на законність оскаржуваного рішення та необґрунтованість доводів скаржника, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 та виходив з того, що відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 21.11.2013 року по 09.01.2020 року відповідач витратив кредитних коштів в загальній сумі 44644,79 грн, при цьому за вказаній період ОСОБА_1 сплатив на користь банку грошові кошти на погашення за наданим кредитом в загальній сумі 51113,89 грн, що свідчить про повернення відповідачем банку грошових коштів, тому суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивача, оскільки боржник свій обов`язок щодо повернення фактично отриманої суми лише кредитних коштів виконав в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 21.11.2013 відповідач ОСОБА_1 виявив бажання отримати на своє ім`я дебетову особисту картку.

Проте, у вказаній анкети-заяви відсутні відомості щодо бажаної ОСОБА_1 типу картки, відомості про бажаний кредитний ліміт, розмір процентної ставки, умови відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язань у вказаній анкеті - заяві відсутні.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані відповідачем.

Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування, неустойки.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідач виконав взятий на себе обов`язок по поверненню позивачу фактично отриманої суми грошових коштів шляхом сплати заборгованості за кредитом.

Вказане підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Довід апеляційної скарги про те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, колегія суддів вважає помилковими виходячи з наступного.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Довід апеляційної скарги про те, що діючим законодавством надання безпроцентних кредитів не передбачено, і суд не мав підстав для відмови позивачу у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі, розрахованому Банком на підставі Тарифів обслуговування кредитних карток, а у разі їх непогодження у розмірі на рівні облікової ставки НБУ є помилковим, оскільки позивач не надав доказів підписання відповідачем як позичальником вказаних банківських тарифів, а підписана ОСОБА_1 анкета - заява не містить розміру процентів за користування кредитними коштами, неустойки.

Посилання у скарзі на ч.1 ст. 1048 ЦК України щодо стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ у разі недоведеності позивачем розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, є також помилковими, оскільки за принципами диспозитивності та змагальності сторін суд розглядає справи лише у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, а таких вимог Банк не заявляв.

Суд в даному випадку не міг вийти за межі заявлених позовних вимог про стягнення відсотків, погоджених, на думку позивача, сторонами у договорі приєднання, а позову про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ позивачем не заявлялось та такі вимоги можливі лише у разі не встановлення договором розміру відсотків. Натомість Банком заявлено вимогу про стягнення погоджених сторонами у кредитному договорі відсотків за користування кредитними коштами, що унеможливлює застосування судом на власний розсуд облікової ставки НБУ.

Посилання у скарзі на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16, від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17 - ц, від 29.07.2020 у справі №753/10779/16-ц, від 23.01.2018 у справі №755/7704/15-ц,від 26.09.2018 №159/2146/15-ц, від 22.07.2020 у справі №189/2109/18 є безпідставними, оскільки висновки вказаних постанов зроблені за інших фактичних обставин і є результатом перегляду справ за певними доводами касаційних скарг.

Інші доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 грудня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

Н.В. Стахова