Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2021 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Салдан Ю. О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гаврищук К.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Невольчука С.П.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Барська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В :

В позовній заяві позивач посилалася на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.08.2001 вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з довідкою КП «Бар-Благоустрій» Барської ОТГ № 28 від 13.01.2021 у належній позивачці квартирі, крім неї, зареєстровані її дочки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та співмешканець позивачки ОСОБА_2 .

Вказувала, що відповідач зареєстрований у квартирі за її згодою з травня 2013 року. Однак на цей час сторони припинили фактичні сімейні стосунки. Зазначила, що відповідач зловживає алкоголем, тривалий час не надає коштів для оплати комунальних послуг та утримання квартири в належному технічному стані. Стверджувала, що відповідач є чужою людиною для позивача, який проживає у її квартирі без будь-яких на те підстав, і знаходиться на її матеріальному утриманні. Вважає, що відповідач не має правових підстав користуватися її житлом і бути зареєстрованим у ньому, однак добровільно знятися з реєстрації у квартирі не бажає. Реєстрація місця проживання відповідача у квартирі створює позивачу труднощі під час сплати житлово-комунальних виплат, отриманні субсидії щодо оплати житлово-комунальних послуг. Крім цього, відповідач за відсутності позивачки (робота за кордоном), розбив вікна у квартирі, водить у її житло невідомих людей.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 . Просила також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме судовий збір в сумі 908 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 3000 тисячі гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Позивач пояснила, що відповідач вже не є членом її сім`ї, безпідставно проживає в її квартирі, у зв`язку з чим чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, оскільки вона з дитиною не можуть проживати в ній через те, що там проживає відповідач.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити. Відповідач стверджував, що має право користуватись вказаною квартирою і проживати в ній, оскільки вклав кошти у викуп квартири позивачки у колишнього її чоловіка, вкладав кошти у її ремонт квартири.

Представник третьої особи Барської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання з проханням справу розглянути без участі представника міської ради, проти позову не заперечував.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії АЕА № 500188 від 10.08.2001.

Факт належності цієї квартири ОСОБА_1 на праві власності також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2013, відповідно до якого вона є власником 1/1 частки вказаної квартири.

Рішенням 22 сесії 6 скликання Барської міської ради від 30.05.2012, частину АДРЕСА_2 , перейменовано на АДРЕСА_2.

Згідно з довідкою КП «Бар-Благоустрій» Барської міської ради № 28 від 13.01.2021 ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 і до складу сім`ї входять: ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_2 - співмешканець.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Однак позивач та відповідач не перебувають у зареєстрованому шлюбі, не підтримують сімейних стосунків, спільного побуту не ведуть, взаємні права та обов`язки між ними відсутні. Отже, відповідач перестав бути членом сім`ї позивача.

Оскільки ОСОБА_1 є єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , то має право користуватись та розпоряджатись цією квартирою на власний розсуд, зокрема використовувати її для власного проживання разом із дочкою. Однак, позивач не може повною мірою скористатись своїми правомочностями власника, оскільки у цій квартирі проживає ОСОБА_2 , його місце проживання зареєстровано у цій квартирі, а також відповідач вважає, що має право на проживання у квартирі. Крім того, між позивачем і відповідачем склались неприязні стосунки, що позбавляє ОСОБА_1 можливості проживати у цій квартирі разом з донькою.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що він має право спільної власності на спірну квартиру, відтак має право користуватись нею, оскільки такі доводи спростовуються правовстановлюючими документами на квартиру, які є дійсними, і позову про визнання за ним права власності на квартиру відповідач не заявляв. Суд зауважує, що відповідачу було роз`яснено предмет доказування у цій справі, право на подання позову про визнання права власності на квартиру, а також право скористатись безоплатною правовою допомогою, якою відповідач скористався під час підготовчого провадження.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_2 є таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки він перестав бути членом сім`ї власника квартири, власник квартири не бажає, щоб відповідач проживав і був зареєстрований у ній, а будь-які інші правові підстави для його проживання у спірному житлі відсутні. Вирішуючи питання балансу двох приватних інтересів, суд вважає, що порушене право власності позивача підлягає судовому захисту, оскільки вона іншого житла у власності не має і бажає проживати у спірній квартирі разом з неповнолітньою дочкою.

У зв`язку з цим позовна заява є обґрунтованою та її слід задовольнити повністю.

Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу, то відповідач зауважень щодо їх неспівмірності чи необґрунтованості не висловив.

Здійснення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката підтверджується договором про надання правничої допомоги від 14.01.2021, розрахунком витрат на правничу допомогу адвоката, квитанцією до прибуткового касового ордера, за якою адвокат Невольчук С. П. прийняв від ОСОБА_1 3000 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 293, 294, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Барська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою номер АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень і 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.04.2021.

Суддя Ю. О. Салдан