Справа № 202/842/18
Провадження № 2-з/202/57/2021
УХВАЛА

27 квітня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі - Нетеса Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа.

26.04.2021 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на 1/4 частину квартир за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на котру зареєстровано за позивачем на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2018 року, котре в подальшому було скасовано ухвалою суду від 04.02.2021 року. Відповідач зазначила, що вона заперечує проти позову позивача у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності для звернення до суду з позовом про поділ спірної квартири, а позивач може здійснити відчуження 1/4 частини спірних квартир на користь третіх осіб, оскільки право власності на 1/4 частину спірних квартир зареєстровано за ним на підставі скасованого заочного рішення суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З наведеного можна зробити висновок, що позов забезпечується з метою уникнення в майбутньому можливого ускладення чи унеможливлення виконання рішення суду по справі, а також для ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Однак із заявою про забезпечення позову звернувся саме відповідач.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 153 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня складення цієї ухвали апеляційної скарги.

Суддя Бєльченко Л.А.