КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5150/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року

у справі за скаргою стягувача ОСОБА_4 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович, боржник ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

В листопаді 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. про зняття майна з реалізації від 05 листопада 2020 року у виконавчому провадженні №ВП59189081;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. здійснити у виконавчому провадженні №ВП59189081 виконавчі дії щодо реалізації двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яке було передано до ДП "Сетам" відповідно до заявки на реалізацію арештованого майна від 07 жовтня 2020 року вих. №1629 (реєстраційний номер лоту 447141).

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у приватного виконавця Ляпіна Д.В. знаходиться зведене виконавче провадження №60387404 з примусового виконання виконавчого листа №755/914/14-ц від 06 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 549 721,05 грн. (залишок боргу 754 314,02 грн.) та виконавчого листа №757/22690/15-ц від 16 травня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ "Укрсоцбанк" 114375,51 грн. (залишок боргу 54538,50 грн.).

У зв`язку із відсутністю коштів та рухомого майна для задоволення вимог кредиторів, приватним виконавцем здійснено опис та арешт зазначеної вище квартири, далі проведено її оцінку та передано на реалізацію згідно із заявкою від 07 жовтня 2020 року вих. №1629.

04 листопада 2020 року представником боржника повідомлено приватного виконавця про те, що квартира є спільним майном подружжя, оскільки придбана в період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

05 листопада 2020 року приватним виконавцем у виконавчому провадженні №ВП59189081 прийнято постанову про зняття майна з реалізації.

ОСОБА_4 уважає, що придбання квартири у період шлюбу боржника з іншою особою не є безумовною підставою уважати таке майно спільною сумісною власністю подружжя, оскільки квартира придбана за особисті кошти боржника.

Також зазначає, що поділ квартири не може використовуватися як спосіб ухилення від виконання зобов`язань, а такі дії є недобросовісними.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року скаргу задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову від 05 листопада 2020 року приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ляпіна Д.В., винесену в рамках зведеного виконавчого провадження №59189081 про зняття майна з реалізації, зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ляпіна Д.В. здійснити дії у виконавчому провадженні №59189081, направлені на реалізацію квартири АДРЕСА_1 .

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, у задоволенні скарги відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що дії приватного виконавця відповідають вимогам закону. Зазначає, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 поділ майна не відбувався, при цьому останній тривалий час продовжував користуватися квартирою.

Вказує, що у справі №757/22690/15-ц, стягувачем у якій є банк, скасовано заочне рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист.

Висновки суду про відсутність у справі документів про придбання квартири в період шлюбу не відповідають зібраним у справі доказам, а саме даним свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу.

Зазначає, що доказів про придбання квартири за особисті кошти відступні, а тому доводи ОСОБА_5 безпідставні.

Звертає увагу на те, що в мотивувальній частині суд допустив очевидну описку, але фактично зроблений висновок не відповідає резолютивній частині.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати.

Посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана в період шлюбу з ОСОБА_2 , поділ майна не відбувався та він тривалий час користується цією квартирою.

Приватним виконавцем Ляпіним Д.В. подано відзив, у якому зазначив про законність вчинених ним дій, при вирішенні справи покладається на розсуд суду, але одночасно вказує на законність ухвали.

Адвокатом Колесником Д.В. в інтересах ОСОБА_4 подано відзиви на апеляційні скарги. Посилається на доводи скарги на дії приватного виконавця, із якою звернувся до суду, законність ухвали суду першої інстанції та зазначає, що єдиним власником квартири є боржник. З апеляційної скарги ОСОБА_3 не убачається про порушення його прав постановленою ухвалою. Вказує, що сам лише по собі факт придбання квартири в період шлюбу не відносить її безумовно до спільного майна подружжя.

Вказує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції судом з пояснень представника боржника не установлено обставин, за яких вказана квартира могла б бути об`єктом спільного майна подружжя.

Зазначає також, що доводи скарги ОСОБА_3 в частині тривалого проживання у цій квартирі не підтверджені доказами.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 - адвокат Молодіна Т.В. доводи апеляційних скарг підтримала.

Стягувач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційних скарг заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Приватний виконавець Ляпін Д.В. вказав, що він діяв у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" та просив ухвалити рішення на розсуд суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З оскаржуваної ухвали убачається, що суд прийняв судове рішення про задоволення скарги, поряд з цим, після наведення обставин справи, положень законодавства та практики Верховного Суду зазначено: "На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги в скарзі ОСОБА_7 не знайшли свого правового обґрунтування та дії суб`єктів оскарження, що були вчиненні в рамках вказаного виконавчого провадження №5326894 відкритого на підставі виконавчого листа №755/7398/20 виданого Дніпровським районним судом м.Києва 13.08.2020 р. відповідали вимогам законодавства." З огляду на зміст цього абзацу, апеляційний суд вказує, що такий очевидно не стосується обставин цієї справи, відтак апеляційним судом не надається правова оцінка цьому твердженню суду першої інстанції.

Мотивів, які б вказували на висновки суду за результатами розгляду скарги, крім резолютивної частини, ухвала не містить. Отже таке судове рішення не можна уважати законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Ляпіна Д.В. перебуває зведене виконавче провадження №60387404 з примусового виконання виконавчих листів:

- №755/914/14-ц від 06 березня 2016 року виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 суми боргу в розмірі 1 549 721,05 грн. (на дату звернення до суду з зазначеною скаргою залишок боргу складає 754314,02 грн.) (виконавче провадження №60364321) та

- №757/22690/15-ц виданого Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ "Укрсоцбанк" суми боргу в розмірі 114375, 51 грн. (на дату звернення сума заборгованості складає 54538, грн.) (виконавче провадження №59189081).

Відповідно до постанови приватного виконавця про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 22 жовтня 2019 року відбулось об`єднання таких виконавчих проваджень: 59189081, 60364077, 60364321 та присвоєно номер 60387404.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2019 року замінено стягувача ОСОБА_8 його правонаступником ОСОБА_4 у зведеному виконавчому провадженні №48706648 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року про стягнення:

- з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 1/2 частину грошових зобов`язань, які були виконані під час перебування у шлюбі за договором кредиту №10-29/1670 від 29.03.2006 року укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 в розмірі 21167 (двадцять одна тисяча сто шістдесят сім) грн. 81 коп.;

- з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 1/2 частину грошових зобов`язань виконаних ОСОБА_8 за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №10-29/424 від 14.06.2005 року укладеним з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" у загальному розмірі 55645 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сорок п`ять) доларів 28 центів США, що в еквіваленті національної валюти станом на час прийняття рішення у справі становить 1549721 (один мільйон п`ятсот сорок дев`ять тисяч сімсот двадцять одна) грн. 05 коп.

Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (після укладення шлюбу - ОСОБА_10 ) 29 квітня 1987 року зареєстровано шлюб.

Відповідно до даних свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 цей шлюб розірвано 17 вересня 1996 року.

Відповідно до даних договору купівлі-продажу від 13 квітня 1995 року, зареєстрованого на товарній біржі "Українсьа біржа Десятинна", ОСОБА_11 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних сайту Департаменту суспільних комунікацій Виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (https://dsk.kyivcity.gov.ua/content/pereymenuvannya-vulyc-dekomunizaciya.html) рішенням Київської міської ради III сесія VII скликання від 03 вересня 2015 року №944/1808 вул. Чапаєва перейменована та їй присвоєно назву В`ячеслава Липинського.

Постановою від 27 травня 2020 року приватним виконавцем проведено опис та арешт квартири АДРЕСА_1 .

Постановою від 06 жовтня 2020 року приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності для надання звіту про оцінку зазначеної квартири.

07 жовтня 2020 року складено висновок експерта про вартість майна.

07 жовтня 2020 року приватним виконавцем на адресу керівника філії у м.Києві та Київській області ДП "СЕТАМ" зроблено заявку на реалізацію арештованого майна, яким є вказана квартира.

Представником боржника листом від 26 жовтня 2020 року повідомлено приватного виконавця про те, квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя.

05 листопада 2020 року приватним виконавцем прийнята постанова про зняття майна з реалізації, відповідно до якої постановлено зняти майно з реалізації та в порядку статті 443 ЦПК України звернутись до суду з поданням про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до доводів апеляційної скарги та даних Єдиного державного реєстру судових рішень таке подання перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва (справа №755/914/14-ц).

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вказує на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України:

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 321 ЦК України:

1. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Припинення права власності унормовано статтею 346 ЦК України.

Статтею 60 СК України установлено презумпцію належності майна, що придбано у період шлюбу, подружжю на праві спільної сумісної власності.

Передбачена статтею 60 СК України презумпція не може бути нівельована з огляду на приписи статті 41 Конституції України про непорушність права власності.

Проте ця презумпція може бути спростована й не виключається оспорювання поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі у судовому порядку.

Частиною 6 статті 48 Закону України " Про виконавче провадження" унормовано, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

За змістом частини 6 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" та частини 1 статті 443 ЦПК України визначено, що задля усунення протиправного позбавлення особи прав на майно, його частини, виключно суд наділяється повноваженнями визначити частку, що належить боржнику, коли таке необхідно для захисту охоронюваних прав кредитора.

Право на захист власності викладено також у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, зняття квартири з реалізації є діями, які приватний виконавець був зобов`язаний вчинити згідно вимог закону і які ґрунтуються на таких фундаментальних засадах інституту права власності як його непорушність.

Висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається стягувач у скарзі на дії приватного виконавця, зокрема у справі №337/474/14-ц, у справі № 711/2302/18, не можуть бути застосовані для вирішення цієї справи, оскільки обставини, що підлягають установленню у цих справах, не є релевантними обставинам справи, що переглядається апеляційним судом.

Так, за наслідками розгляду згаданих справ поділ майна відбувся без відома стягувача та у такий спосіб, що боржник за рішенням суду позбавлявся майна, на яке могло б бути звернуто стягнення в інтересах стягувача. Натомість, у справі, що переглядається апеляційним судом, підлягають оцінці на предмет відповідності закону дії приватного виконавця, а визначення виду права власності (в даному випадку квартири), не є обставиною, яка підлягає установленню у цій справі.

Підсумовуючи наведене, оскільки законом встановлено презумпцію належності подружжю майна, яке придбано у період шлюбу (залежно від способу набуття), в рівних частках, дії приватного виконавця є такими, що вчинені із дотриманням встановлених законодавством положень і підстав для визнання їх протиправними не убачається.

Щодо права ОСОБА_3 на апеляційне оскарження ухвали апеляційний суд вказує на таке.

За змістом статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, а також ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Оскільки оскаржуються дії приватного виконавця щодо реалізації квартири, щодо прав на яку (зокрема, як спільне майно подружжя) заявлено ОСОБА_3 , ураховуючи, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах в межах виконавчого провадження полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно, отже існує правовий зв`язок між цим скаржником та учасниками справи, а прийняте судом першої інстанції судове рішення безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи.

Відповідно до статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг, скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги стягувача ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця, зобов`язання вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні скарги стягувача ОСОБА_4 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович, боржник ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова