22-ц/804/1163/21
221/4599/19

Єдиний унікальний номер 221/4599/19
Номер провадження 22-ц/804/1163/21
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,
секретар судового засідання Лазаренко Д.Т.,
учасники справи:
позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
представник ОСОБА_1 адвокат Козуб Георгій Григорович,
відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_2 адвокат Гайтан Катерина Олександрівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гайтан Катерина Олександрівна, на рішення Волноваського районного суду Донецької області, ухвалене 21 січня 2021 року в складі судді Безрук Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки нерухомого майна та земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки нерухомого майна,
В С Т А Н О В И В:
18 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про виділ в натурі частки нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування він є власником 1/2 частини нежитлової будівлі АДРЕСА_1 та власником 1/2 частини земельної ділянки за вказаною адресою. Внаслідок неприязних стосунків, що скалились між ним та ОСОБА_1 , вони не можуть дійти порозуміння щодо виділу в натурі належних їм часток та змушені звернутися до суду. Відповідно до експертного висновку № 18 від 01.06.2020 року поділ 1/2 частки вказаної нежитлової будівлі можливий за запропонованим експертом варіантом.
У зустрічному позові ОСОБА_2 просив винести рішення, яким припинити право його право спільної часткової власності на 1/2 частину частку нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідно до вказаного експертного висновку виділити в натурі співвласнику ОСОБА_1 частину нежитлових приміщень, а саме: приміщення II (тамбур) - 3,3 кв.м.; приміщення - 1 (торгівельний зал) частково - 47.35 кв.м.; приміщення - 2 (приміщення) - 6,3 кв.м.; приміщення- 3 (комора) - 2,8 кв. м.; приміщення - 4 (приміщення) -21,2 м.кв.; приміщення - 5 (приміщення) - 5,8 м.кв.; приміщення - 7 (приміщення) частково - 9,7 м.кв.; приміщення - 8 (приміщення) - 3,7 м.кв.; приміщення - 9 (приміщення) - 3,8 м.кв.; приміщення - 10 (коридо) - 2,9 м.кв.; приміщення - 11 (приміщення) -2,0 м.кв.; приміщення 12 (раковіна) - 1,8 м.кв.; приміщення - 13 (туалет) - 1,5 м.кв, де площа внутрішніх приміщень складає 112,15 кв.м. А також виділити а1 (ганок); а11 (ганок); а111 (ганок) частково; Б-1 туалет. Всього забудову площею 174, 3 кв.м.
ОСОБА_2 , виділити частку нежитлових приміщень, а саме: приміщення -1 (тамбур) - 3,4 м.кв.; приміщення - III (тамбур) - 5,7 м.кв.; приміщення - 1 (торгівельний зал) частково - 50,55 м.кв.; приміщення - 6 (приміщення) - 4,8 м.кв.; приміщення - 7 (приміщення) частково - 10,00 м.кв.; приміщення - 14 (приміщення) -20,8 м.кв.; приміщення - 15 (коридор) - 4,2 м.кв.; приміщення - 16 (приміщення) - 12,7 м.кв, всього площею 112,15 кв.м. А також виділити: а11 ганок; а*- ганок(частково). Всього площею 174,3 кв.м. .
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 21 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки нерухомого майна та земельної ділянки задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , загальною площею 224, 3 кв.м, виділивши їй в натурі наступні житлової приміщення: частину торгівельної зали 1 площею 47,05 кв.м., частину приміщення 7 площею 2,6 кв.м., приміщення 8 площею 3,7 кв.м., приміщення 9 площею 3,8 кв.м., коридор 10 площею 2,9 кв.м., коридор 11 площею 2,0 кв.м., вмивальник 12 площею 1,8 кв.м., туалет 13 площею 1,5 кв.м., приміщення 14 № 12 площею 20,8 кв.м., коридор 15 площею 4,2 кв.м., приміщення 16 площею 12,7 кв.м., тамбур 1 площею 3,4 кв.м., тамбур ІІ площею 5,7 кв.м., а всього загальною площею 112, 15 кв.м., що відповідає 1/2 частці; частину ганку літ.аІV-1; ганок літ.аІІІ-1.

Зобов`язано ОСОБА_1 при виділенні в натурі 1/2 частки нежитлового приміщення АДРЕСА_1 провести переобладнання приміщення шляхом влаштування глухої перегородки в приміщенні 1 на відстані 1, 27 м до її вісі від перегородки з приміщенням ІНФОРМАЦІЯ_1 та на відстані 7,67 м до її вісі від перегородки з приміщенням ІНФОРМАЦІЯ_2 . В приміщенні 7 встановити перегородку для організації коридору площею 2,6 другому власнику. За потребою закласти віконний прийом в приміщенні 1 до якого підійде влаштована перегородка цьому ж приміщенні та влаштувати туалет в приміщенні 5. Влаштувати дверний пройм між приміщенням 4 та 6.

Зобов`язано ОСОБА_1 роботи з перевлаштуванню інженерних мереж та встановленню обладнання виконувати з участю спеціалізованих організацій згідно розробленим проектам у разі їх необхідності.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування магазину і кафе по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:002:0013, а саме: частину 0,02305 га, розміром 14,60 м з боку АДРЕСА_1 ; 4,9 м по межі в глибині ділянки; 16,55 м по боковій межі ділянки; 3,82 м, 3,70 м., 2,0 м, 4,55 м, 1,95 м, 1,60 м, 1,32 м, 9,30 м, 2,50 м по межі з іншим власником.

У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки нерухомого майна відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гайтан К.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 відмовити, або ухвалити рішення, яким виділити йому частину нерухомого майна, що судом першої інстанції виділена ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було неналежним чином та неповно досліджені докази і встановлені обставини по справі, порушені норми процесуального права під час судового провадження, що полягає у наступному.

Судом першої інстанції не врахував ані висновок експерта, який був наданий ОСОБА_2 , ані обставини справи.

Таким чином суд прийняв рішення, яке не гарантує дотримання і захист прав, свобод, інтересів громадянина від порушень з боку юридичної особи.

Судом першої інстанції під час розгляду справи обставини, що мають істотне значення для справи, були неповно з`ясовані, докази були досліджені не в повному обсязі. Матеріали справи підтверджують, що позивачем за первинним позовом та судом не були доведені обставини, які суд першої інстанції вважає встановленими, внаслідок чого висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення підлягає скасуванню.

До апеляційного суду від адвоката Козуба Г.Г., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити у повному обсязі апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 січня 2021 року залишити без змін. Також зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції аналізував обидва будівельно-технічні висновки та дійшов виводу, що висновок експертного дослідження будівельно-технічної експертизи № 18 від 01 червня 2020 року, наданий у якості доказу ОСОБА_2 взагалі не пропонував варіантів поділу спірної земельної ділянки, відносно якої у сторін існує спір щодо користування нею. Отже, такий варіант поділу, запропонований експертом у вказаному висновку, позбавляє суд можливості у повному обсязі вирішити спір між сторонами щодо користування нерухомістю. Крім іншого, вказаний висновок експертного дослідження жодним чином не спростовує висновку судової будівельно-технічної експертизи № 13/с від 26 листопада 2019 року.

Щодо заперечень ОСОБА_2 в тій частині, що у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 він буде позбавлений можливості вільного підходу до частини виділених йому приміщень, то ці його ствердження у повному обсязі спростовані наданим ОСОБА_1 : інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, схемою та фотокартками (а.с. 202-210), які засвідчують той факт, що суміжна земельна ділянка є вільною, а отже до всіх приміщень спірної нежитлової будівлі маються вільні підходити. Доводи ОСОБА_2 в тій частині, що на суміжній земельній ділянці, яка межує з частиною земельної ділянки, яка запропонована експертом для виділу другому співвласнику, ним розташований торгівельний павільйон площею 30 кв.м, суд вважає безпідставними, оскільки це, на думку суду, не надає йому переваг на виділ в натурі певної частини нежитлових приміщень та земельної ділянки, так як згода на розміщення нового торгового об`єкту згідно розпорядження керівника військово-цивільної адміністрації м. Волновахи від 10.08.20202 року №320 надана ОСОБА_2 строком лише на один рік до 01.08.2021 року (а.с. 216).

Будь яких доказів, що судова будівельно-технічна експертиза № 13/с від 26 листопада 2019 року порушує права ОСОБА_2 або є недопустимим доказом апелянтом не наведено.

При розгляді справи судом першої інстанції та у апеляційній скарзі доводів, що ОСОБА_2 має переважне право на частку приміщення та земельної ділянки, які зазначені у позові ОСОБА_1 відповідачем не наводилося. Разом з тим, позивач фактично була позбавлена переважного права на придбання частини приміщення у 2018 році. Тому має переважне право на вибір частки приміщення при виділі її в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та й представника ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України підставою апеляційного оскарження є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з матеріалами справи 12.05.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купили в рівних частках у ОСОБА_4 нежилу будівлю (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 6).

17.06.2008 року приватний підприємець ОСОБА_1 та приватний підприємець ОСОБА_3 купили в рівних частках у Волноваської міської ради Донецької області земельну ділянку площею 0,0461 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0461 га, цільове призначення якої - для комерційного використання (обслуговування магазину і кафе) по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 10).

18.10.2018 року ОСОБА_3 подарувала відповідачу ОСОБА_2 1/2 частину нежитлової будівлі магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », загальною площею 224,3 кв.м., та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0461 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування магазина і кафе, кадастровий номер 010020013, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини вказаного нежитлового приміщення є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 131-136).

Позивач ОСОБА_1 в позові просила поділити в натурі спірне нежитлове приміщення і земельну ділянку у зв`язку із тим, що з боку ОСОБА_2 чиняться перешкоди у її праві володіння часткою нерухомості. В суді апеляційної інстанції пояснила, що позов обумовлений неможливістю використання майна за призначенням, а саме для роботи кафе, оскільки в неї неприязні стосунки із ОСОБА_2 , який використовує у власних інтересах більшу частину приміщення. Також і ОСОБА_2 , звертаючись із зустрічним позовом, вказував, що він вже тривалий час використовує власну частку спірного приміщення під магазин, тому є необхідність розділити будівлю з ОСОБА_1 з урахуванням його комерційної діяльності.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходила з наступного.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

На час звернення до суду та розгляду справи процесуальне законодавство містило критерії розмежування справ за предметною та суб`єктною підсудністю.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд першої інстанції встановив, що нежитлове приміщення загальною площею 224,3 кв.м та земельна ділянка площею 0,0461 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як вбачається зі справи, спір між сторонами виник у зв`язку із порядком користування приміщенням, в якому вони ведуть комерційну діяльність, при цьому до суду з позовами звернулися як фізичні особи.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження та припиняється в момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Згідно зі змістом договору купівля-продажу земельної ділянки від 17.06.2008 року, який досліджувався судом першої інстанцій, його укладено між Волноваською міською радою та приватними підприємцями Вєтровою О.В. і ОСОБА_3 , яким земля продається для здійснення підприємницької діяльності, торгове місце передається для здійснення торговельної діяльності, а саме для обслуговування магазина і кафе. (т.1 а.с. 7). В державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , зазначено, що цільове призначення земельної ділянки для комерційного використання (обслуговування магазина і кафе) (т.1 а.с.10).

В договорі дарування 1/2 частини вказаної земельної ділянки від 18.10.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , цільове призначення подарованої земельної ділянки зазначено як для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для обслуговування магазина і кафе) (т.1 а.с.135).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців позивач ОСОБА_1 з 10.11.2005 року зареєстрована як фізична особа- підприємець і видами її діяльності є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців відповідач ОСОБА_2 з 20.11.2006 року зареєстрований як фізична особа- підприємець і видами його діяльності є: роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою, комп`ютерами, оптова і роздрібна торгівля побутовими електротоварами та інше.

Разом з тим, крім суб`єктної, процесуальні кодекси визначають предметну юрисдикцію.

В договорі від 12 травня 2003 року про купівлю нежитлового приміщення (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») позивач ОСОБА_1 як сторона договору не зазначена як фізична особа-підприємець. Разом з тим зі змісту договору вбачається, що він був укладений з метою здійснення постійної торговельної діяльності, що свідчить про його спрямованість на реалізацію позивачем своїх прав як фізичної особи - підприємця, оскільки як в суді першої інстанції, так і апеляційному суду вона пояснювала, що має намір відкрити кафе у частині приміщення, що їй належить, і саме у зв`язку з цим звернулася до суду для захисту свого права використання спірного приміщення і земельної ділянки, якою вона до того ж володіє як приватний підприємець, для комерційної діяльності. Також і ОСОБА_2 , який отримав у власність спірне майно як фізична особа, пояснював колегії суддів, що він придбав частку спірного приміщення і земельної ділянки саме для комерційної діяльності - функціонування магазину, який працює і на час розгляду справи в суді, і що спір між сторонами виник у зв`язку із неможливістю визначити в натурі частку приміщень для роботи його магазину і кафе позивача.

За загальним правилом, закріпленим у частинах першій статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим згідно з ч.1 п. 6, 15 ГПК України саме господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

У справі, що переглядається, позивач і відповідач в зустрічному позові просили суд поділити в натурі між ними нежитлове приміщення і земельну ділянку, зазначаючи себе як фізичних осіб, а не фізичних осіб - підприємців.

Разом з тим характер правовідносин, що виникли між сторонами у зв`язку із користуванням спірним майном, свідчить про спрямованість на здійснення сторонами підприємницької діяльності, а позовні вимоги як первісного позову, так і зустрічного стосуються прав та інтересів позивача і відповідача саме як учасників господарських відносин фізичних осіб - підприємців.

Оскільки юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд неправильно виходив з того, що позови ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в цьому випадку заявлені фізичними особами власниками нерухомого майна, який в силу вимог статті 19 ЦПК України має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Тобто суд неправильно визначився з юрисдикційністю спору, адже справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Така правова позиція стосовно критеріїв розмежування юрисдикційності спорів викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №465/7153/15-ц (провадження №14-158цс18), Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №916/1261/18 (провадження 12-37гс19), Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 року у справі №916/385/19 (провадження №12-167гс19).

У частині першій і другій статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 січня 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Відповідно до ч.1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається тільки за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 374, 377, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гайтан Катерина Олександрівна задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області, ухвалене 21 січня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки нерухомого майна та земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки нерухомого майна закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення сторони можуть звернутися до Донецького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 23 квітня 2021 року.

Головуючий Є.Є. Мальцева

Судді: С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко