Справа № 303/7773/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Міца О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року, постановлену головуючим суддею Монич В.О., за заявою ОСОБА_2 про встановлення порядку виконання рішення суду,

встановив:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Мукачівської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини.

Заяву мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2019 року, було встановлено порядок особистих побачень ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щовівторка з 18 години до 20 години; щочетверга з 18 години до 20 години; щосуботи з 10 години до 19 години та визначено спільний відпочинок сина разом із батьком протягом двох тижнів під час літніх канікул.

19 вересня 2019 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання. Однак, повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19 листопада 2020 року, державним виконавцем Мукачівського міського відділу ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Стець Л.І. повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання, у зв`язку з тим, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Оскільки відсутній зобов`язальний характер у резолютивній частині рішення суду, примусове виконання такого рішення не вбачається можливим, а тому, рішення суду залишається невиконаним.

З врахуванням вищенаведеного та вимог ст. 443 ЦПК України просив встановити спосіб виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2019 року у справі №303/7778/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення способу участі у вихованні дитини, яким зобов`язати ОСОБА_3 виконувати встановлений графік особистих побачень ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визначено в резолютивній частині рішення суду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 , задоволено. Встановлено спосіб виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2019 року у справі №303/7778/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення способу участі у вихованні дитини, яким зобов`язати ОСОБА_3 виконувати встановлений графік особистих побачень ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визначено в резолютивній частині рішення суду.

Не погодившись вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив таку скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 . В оскаржуваній ухвалі суд не зазначив, а також не врахував її пояснень щодо асоціальної поведінки заявника, а також того, що перепон у спілкуванні з сином вона не чинила, при тому син систематично протягом 2020 року спілкувався з батьком. Судом також не враховано висновків із заключення психолога та судових рішень, якими підтверджуються вчинення або факти правопорушень з боку заявника.

Після того, як 3 жовтня 2020 року заявника зупинила поліція за перевищення швидкості та водіння автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, коли вони поверталися з сином додому, син отримав значний стрес від того, що батько дуже швидко їхав і вживав алкогольні напої весь трусився. Від того дня син відмовляється спілкуватися з батьком, хоча я йому це не забороняю жодним чином. Я, як мати, не проти спілкування з батьком. Оскільки дитина часто хворіє і потребує інклюзивного коригування, я займаюсь з ним в різних гуртках, ми з сином відвідуємо психолога та логопеда, а також гурток плавання, тощо. Водночас батько взагалі усунувся від виконання своїх обов`язків, і при тому що вона пропонувала йому самостійно з сином відвідувати гуртки, зокрема плавання, і відповідно там спілкуватися з дитиною, поєднуючи це з його оздоровленням.

Судом при винесенні рішення порушенні норми процесуального права. Так, в ухвалі суду від 12 лютого 2021 року зазначено, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 443 ЦПК України. Проте, зазначена норма ЦПК України регламентує питання визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, але аж ніяк не пов`язана із зміною чи встановоленням способу і порядку виконання рішення суду.

Крім того, судом не дано оцінки фактам не розгляду службою у справах дітей Мукачівської міської ради звернень заявника, на які є посилання у описовій частині рішення суду, а також самоусуненню представника міської ради від виконання своїх прямих обов`язків по захисту прав дитини, зокрема розгляд справи без його участі, безпідставне перекладання своїх професійних обов`язків і повноважень на суд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У ході судового розгляду судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 липня 2019 року, було встановлено порядок особистих побачень ОСОБА_2 за місцем його проживання, без участі матері ОСОБА_3 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щовівторка з 18 години до 20 години; щочетверга з 18 години до 20 години; щосуботи з 10 години до 19 години та визначено спільний відпочинок сина разом із батьком протягом двох тижнів під час літніх канікул.

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19 листопада 2020 року, державним виконавцем Мукачівського міського відділу ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Стець Л.І. повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання, у зв`язку з тим, що виконання рішення суду не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Із наявних в матеріалах справи заяв ОСОБА_2 адресованих Мукачівському міському голові від 24.11.2020 року, 25.11.2020 року, 30.11.2020 року, 11.12.2020 року, 18.12.2021 року, 20.01.2021 року, 22.01.2021 року слідує, що ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_2 у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого не виконується рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 липня 2019 року.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачка ОСОБА_3 у добровільному порядку рішення суду не виконує, а тому слід встановити порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_3 виконувати встановлений графік виконання особистих побачень із сином, який визначено в резолютивній частині рішення суду.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно частин 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом); встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тлумачення положень вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду або його зміну може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. Процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення суду не передбачає зміну рішення суду по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення суду. Тобто, слід розрізняти способи захисту цивільного права, передбачені статтею 16 ЦК України, та способи і порядок виконання рішення суду.

При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 2-1927/11.

Як на підставу звернення до суду із заявою про встановлення порядку виконання рішення суду, ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_3 не виконує рішення суду, а державним виконавцем виконавчий лист йому було повернуто без прийняття до виконання, оскільки виконання рішення суду не передбачає застування заходів примусового виконання рішень.

Статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог пунктів 6-8 Розділу IХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року №512/5 при виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування.

За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку визначеному ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Заявником не оскаржено дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та не вказано об`єктивної неможливість виконання рішення суду.

А звідси, суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі не вказав, які саме обставини істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, і при цьому не вжив нових заходів для належного виконання рішення суду.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим ухвала суду першої інстанції, як така що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення порядку виконання судового рішення.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2021 року скасувати та постановити у даній справі постанову суду про відмову ОСОБА_2 в задоволенні заяви про встановлення порядку виконання рішення суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 30 квітня 2021 року

Суддя-доповідач:

Судді: