Провадження №2/523/633/21
УХВАЛА

26.04.2021року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань: Скоріної М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 24, в м. Одесі, заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи № 523/19976/20 за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Суд констатує, що надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову. Обгрунтовуючи вимоги поданої заяви, представник позивача вказує на те, що після судового засідання, яке відбулося 13.04.2021 року, ОСОБА_3 записав відео звернення до позивача ОСОБА_2 , в якому заявляє, що він має намір поїхати, коли повернеться та чи взагалі повернеться він не знає. Окрім того, в судовому засіданні стало відомо, що відповідачем було продане все належне йому майно, що було придбано під час шлюбу та припинено його діяльність як фізичної особи підприємця. Оскільки, вказані обставини свідчать про неможливість виконання майбутнього рішення суду, просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме заборонити ОСОБА_3 перетинати кордон України та зобов`язати його повідомляти про місце знаходження в разі залишення місця реєстрації до розгляду даної справи та ухвалення рішення суду.

Суд розглядає дану заяву без повідомлення учасників справи, згідно вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви та справи, суд доходить наступного висновку.

Згідно приписів п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Відповідно до роз`яснень Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Суд констатує, що заборона виїзду відповідача за межі України не може належати до видів забезпечення позову, оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із стягнення аліментів, у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та статтею 441 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що заява про забезпечення позову шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки, суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлення заборони виїзду за межі України як виду забезпечення позову не може бути застосовано до відповідача, оскільки він не є боржником за рішенням суду.

Окрім того, суд констатує, що зобов`язання відповідача повідомляти про місце знаходження в разі залишення місця реєстрації також не може бути належним способом забезпечення позову з огляду на те, що вказаний обов`язок відповідача, як учасника справи, закріплений вимогами ч.1 ст. 131 ЦПК України, зокрема, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні поданої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 1, 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи № 523/19976/20 за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії, шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер