Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/827/21

Провадження 2/712/1252/21

26 квітня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпоряджання власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні та розпоряджання власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, в обґрунтування своїх вимог вказувала, що ОСОБА_1 , належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 . 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 належать її двом неповнолітнім дочкам, які є інвалідами ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_3 позивач є законним представником дитини-інваліда або інваліда з дитинства визнаного недієздатним, та згідно посвідчення Серії НОМЕР_2 виданого на ім`я ОСОБА_4 позивач є законним представником дитини-інваліда або інваліда з дитинства визнаного недієздатним. Право власності на квартиру АДРЕСА_2 підтверджується правовстановлюючим документом, а саме свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.06.2012 року. На даний час у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 4 особи, а саме дана інформація вбачається з відповіді з управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради: ОСОБА_5 - чоловік позивача, ОСОБА_1 - позивач по справі, ОСОБА_4 - дочка позивача, ОСОБА_2 - відповідач по справі. Відповідач по справі ОСОБА_2 є її свекрухою. ОСОБА_2 ніколи не проживала у квартирі АДРЕСА_2 . Останні 20 років ОСОБА_2 проживає в Італії. В серпні 2019 року ОСОБА_2 приїздила до України, попросила її зареєструвати її в квартирі АДРЕСА_2 , як пояснила що необхідна реєстрація для подачі документів до пенсійного управління. 09.09.2019 року позивач надала згоду на реєстрацію відповідача. Враховуючи ту обставину, що відповідач - ОСОБА_2 з часу реєстрації місця проживання - 09.09.2019 року не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , особисті речі ОСОБА_2 у квартирі відсутні, однак, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі і тим самим чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, а тому єдиним вірним способом захисту її порушеного права є усунення їй перешкод у праві користування та розпорядження власністю, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права користування ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 .

Просить суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у праві користування та розпорядження власністю, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права користування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) квартирою АДРЕСА_2 .

22 лютого 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву на позов не подавала.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 належить на праві власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.06.2012 року виданого на підставі наказу департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2021 р. № 249788404.

Відповідно до акту обстеження житлового приміщення опитування відповідачка в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована, однак не проживає з 09.09.2019 року.

Відповідно до довідки Управління з питань державної реєстрації від 23.12.2020 № 26444-1-10 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.06.2008 по теперішній час, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована з 06.06.2008 по теперішній час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 06.06.2008 по теперішній час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 09.09.2019 по теперішній час.

Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст.391 ЦК України.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до ст.. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно з законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (п. 43 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, вона має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній темі. (п. 56 у справі «Зехентнер проти Австрії»).

При вирішенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» втрати членом сім`ї власника житла права на його користування, слід керуватися принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної су3псільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й з урахуванням виду спірних правовідносин, іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Власникові належить право володіння, користування, та розпоряджання своїм майном частина 1 статті 317 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення свої прав.

В силу ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Розглядаючи право користування житлом члена сім`ї власника у розумінні ст. 1 Протоколу першого Конвенції як право на майно, слід виходити з того, що воно не є абсолютним і законом встановлені умови його чинності.

Таким законом, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин є ч. 2 ст. 405 ЦК України, приписами якої визначено підстави втрати права користування житлом члена сім`ї власника у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Гарантією дотримання справедливого балансу між майновими правами власника житла та правом користування житлом члена сім`ї є позбавлення члена сім`ї користувача такого права лише за рішенням суду про визнання його таким, що втратив право на користування житлом.

Із аналізу наведених вище норм слідує, що з вимогою про вирішення у судовому порядку спору про визнання члена сім`ї користувача житла таким, що втратив право користування ним має право власник або співвласник житла, членом сім`ї якого є користувач житла. А при вирішенні спору встановленню підлягає доведеність на підставі ст.. 12, 81 ЦПК України відсутності користування членом сім`ї власника житлом протягом визначеного законом строку без поважних причин, у тому числі нездійснення витрат на утримання житла, відсутність у житлі майна користувача, що означає втрату інтересу у особи як до житла.

З огляду на викладене, позбавлення особи згідно із законом права користування житлом, до якого вона втратила інтерес відповідатиме легітимній меті здійснення власником своїх прав, не буде непропорційним втручанням у право на житло, що змусить її нести надмірний тягар, забезпечить справедливий баланс між правами власника у розумінні ст. 1 Протоколу 1 та правом особи на повагу до житла за змістом ст. 8 Конвенції.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині визнання відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідачка бфльше одного року 09.09.2019 року не проживає в належному позивачу житловому помешканні без поважних причин, однак не знята з реєстрації, участі в оплаті комунальних послуг не бере, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенню створює перешкоди позивачеві у користуванні належним їй майном, збільшуючи витрати по утриманню житла, чим порушує права позивача як власника, порушені права та законні інтереси позивача підлягають до поновлення та судового захисту.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування відповідачем судових витрат.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.4,7,10,81,141,263-266,280-282ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідачем у випадку залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 )

Повний текст судового рішення виготовлено 30 квітня 2021 року.