Провадження № 22-ц/801/830/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуСправа № 127/25501/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Лучицького А.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року КП «Вінницяобленерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року позовну заяву на підставі ч. 13 ст. 187 ЦПК України залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем було усунуто недоліки, визначені в ухвалі про залишення без руху його позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин. Належним чином був повідомлений.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вирішив розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим, що позивачем додано розрахунок заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, однак не зазначено прізвище відповідача та адресу помешкання, за яким проводиться нарахування, тому надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

На виконання вимог ухвали, позивачем подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено розрахунок заборгованості за спожиті послуги та теплопостачання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року позовну заяву на підставі ч. 13 ст. 187 ЦПК України залишено без розгляду, оскільки позивачем недоліки позовної заяви не усунуті, а саме належним чином завірених копій розрахунку заборгованості не надано та поважних причин невиконання ухвали не повідомлено.

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно ч.ч. 11,13 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Суд апеляційної інстанції встановив наступне.

З позовної заяви та заяви, яка була надана на виконання вимог суду про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також долучено до матеріалів справи докази, якими ці обставини підтверджуються.

Нормами п. 5 ч. 2 ст. 175 та ч. 5 ст. 176 ЦПК України передбачено, що в позовній заяві зазначаються докази, що підтверджують викладені у ній обставини та, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду позивач 12.02.2021 подав оригінал розрахунку заборгованості, а не його копію.

Однак, незважаючи на надання позивачем оригіналу розрахунку, суд першої інстанції безпідставно вимагав належним чином засвідчену копію вказаного розрахунку, що суперечить ст. 95 ЦПК України.

Тому посилання суду першої інстанції на невиконання позивачем вимог ухвали є необґрунтованим, оскільки в ухвалі суду без руху не була вказана вимога надати належним чином завірений розрахунок.

Крім того, судом першої інстанції проігноровано положення ч. 6 ст. 95 ЦПК України відповідно до якого, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху.

Колегія суддів вважає, що у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскаржувана ухвала порушує право позивача на справедливий розгляд її справи судом та обмежує доступ до суду, оскільки недоліки, зазначені в ухвалі судді першої інстанції не є такими, що перешкоджають розгляду справи з подальшим виконанням судом першої інстанції приписів частини 5 статті 12 ЦПК України.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Окрім цього, за змістом частини першої, другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що залишаючи без розгляду позовну заяву із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Разом з тим, вимога скаржника щодо стягнення з відповідача судового збору в розмірі 2270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2125,00 гривень, не може бути задоволена з огляду на таке.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до роз`яснень ч.3 п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідно апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно з загальним правилом.

Враховуючи викладене, питання щодо стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті, тобто є передчасним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало