У Х В А Л А

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 524/3698/17

провадження № 61-5913ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року Кременчуцька міська рада Полтавської області (далі - Рада) звернулася з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої територіальній громаді м. Кременчука, внаслідок порушення земельного законодавства у розмірі 251 795,47 грн.

Позов обгрунтований тим, що відповідач з 18 липня 2012 року є власником 1/2 частини комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені будівлі знаходяться на земельній ділянці розміром 8 333,00 кв. м, кадастровий номер земельної ділянки :08:001:0053. У порушення земельного законодавства відповідач не оформив договір оренди земельної ділянки у зв`язку з чим позивач не отримав орендну плату за користування 1/2 частини земельної ділянки у розмірі 251 795,47 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі 288 955,20 грн відповідно до статтей 1212 - 1214 ЦК України.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, в позові відмовлено.

Ухваливши рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 16 893 698,40 грн не може бути покладена в основу розрахунків збитків за період з 2014 року до 2016 років. Матеріали справи не містять відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 8 333 кв. м, кадастровий номер :08:001:0053, за спірний період - 2014-2016 роки, позивач не довів належними та допустимими доказами правильність здійсненого розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати у розмірі 288 955,20 грн.

У квітні 2021 року Рада звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 207,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування шкоди у розмірі 288 955,20 грн.

Зазначена справа є справою з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*250=567 500,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Отже, справа є малозначною.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди зі встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У касаційній скарзі заявника немає посилання на зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, як і на докази на їх підтвердження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Оскільки оскаржені заявником рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 листопада 2020 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року постановлені у малозначній справі, яка не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 листопада 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко