Справа № 263/2366/21
Провадження №2/263/1290/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Коваль О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Галемського Сергія Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Галемський С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності органу державної влади, просив стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України моральну шкоду, заподіяну внаслідок протиправної бездіяльності органу державної влади у розмірі 14 480 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України за бюджетною програмою КПКВК 3504030.

В обґрунтування позову зазначив, що 08.02.2008 ОСОБА_1 здобула право на пенсію по інвалідності. Позивач є внутрішньо переміщеною особою. З 01.09.2016 перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (далі УПФУ у м. Маріуполі) на підставі заяви про запит пенсійної справи за новим місцем проживання. З 01.09.2017 виплату пенсії позивачу було припинено. З 14.07.2019 УПФУ у м. Маріуполі почало виплачувати пенсію позивачу по інвалідності. Проте, належні до виплати пенсійні виплати за період з 01.09.2017 по 30.06.2018 позивачу виплачені не були. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4753/19 від 25.04.2019 визнано протиправною дію УПФУ у м. Маріуполі щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вказаний період та зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсії з 01.09.2017 по 30.06.2018 та сплатити заборгованість по ній. Позивач була позбавлена єдиного доходу для існування, що призвело до пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та ін. Неможливість придбати необхідні речі призводило до постійного головного болю, приниження гідності, коли доводилося позичати кошти у інших. Зважаючи на розмір невиплаченої пенсії, який складає 14 480 грн., позивач не мала можливості реалізувати своє право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї. Крім того, позивач є особою з інвалідністю І групи «Б», постійно потребує сторонньої допомоги. У зв`язку з протиправною дією органу державної влади позивач вимушена була звертатися за юридичною допомогою, проходити процедуру судового оскарження незаконного припинення їй пенсійних виплат, що також потребувало додаткових моральних зусиль. Фактично, орган державної влади своєю бездіяльністю позбавив позивача права власності на майно у вигляді пенсійних виплат. Моральні страждання позивача знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку, пов`язаному з втратою єдиного доходу для існування та підтверджуються протиправною дією органу державної влади, що полягала у припиненні виплати пенсії, що встановлено рішенням суду. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Зазначає, що у п.96 рішення ЄСПЛ у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі № 15/1983/71/107-109 від 28.05.1985 зазначено: «з огляду на природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи (…) можуть зазнати страждань і тривоги». Позивач була позбавлена права на достатній рівень життя, який забезпечувався би у разі виплати їй пенсії у розмірі 14 480 грн., з огляду на що вважає обґрунтованим розміром відшкодування моральної шкоди, розмір співмірний з розміром недоотриманих пенсійних виплат, а саме 14 480 грн.

01.03.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

16.03.2021 від голови комісії з припинення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (відповідач-1) до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив, що до кошторису Пенсійного фонду України не закладено коштів для сплати матеріальних та моральних збитків. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою, тобто за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, зазначив, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.04.2019 по справі №200/4753/19-а було виконано управлінням добровільно, своєчасно та в повному обсязі, в межах покладених повноважень. Зауважує, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння відповідачем-1 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, хоча звертаючись за захистом своїх прав до суду повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову. Справу просив розглянути в його відсутність.

Державна казначейська служба була належним чином повідомлена про розгляд справи, згідно з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення 05.03.2021 представник відповідача отримав копію ухвали суду про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, своїм правом на надіслання відзиву на позов не скористався.

За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є пенсіонером, вид пенсії: по інвалідності, І група, загальне захворювання. (а.с.6).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією АВ №0714541 від 08.08.2016 ОСОБА_1 є інвалідом І групи «Б» з 01.06.2016, потребує постійного стороннього догляду. (а.с.7).

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 09.08.2017 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . (а.с.8).

Відповідно до довідки Маріупольського об`єднаного УПФУ в Донецькій області від 19.01.2021 №134 про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за період 01.09.2017 по 30.06.2018, ОСОБА_1 нараховане 14 480 грн. (а.с.9).

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.04.2019 у справі №200/4753/19-а позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного УПФУ Донецької області (щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2017 по 30.06.2018). Зобов`язано Маріупольське об`єднане УПФУ Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2017 по 30.06.2018 та сплатити заборгованість по ній. Звернуто до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного УПФУ Донецької області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок. (а.с.10-14).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2, частини 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18.

Вказана протиправність встановлена вищезазначеним судовим рішенням.

Крім того, на обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, її прав на належне пенсійне забезпечення, на право володіти належним їй майном, оскільки Відповідач-1 протягом майже одного року взагалі безпідставно не виплачував їй пенсію, чим фактично позбавив позивача, яка є інвалідом першої групи та потребує постійного підтримання свого здоров`я та стороннього догляду, а також є внутрішньо переміщеною особою, єдиного засобу до існування, що ставило її у становище постійного пошуку коштів на існування.

Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю Відповідача-1 значних моральних страждань та приниження її гідності, вину вказаного органу, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями Відповідача-1, виходячи з наступного.

Припинення виплати пенсії відповідачу, за умови що вона є єдиним джерелом доходу позивача, яка потребує постійного стороннього догляду та є інвалідом І групи безстроково, що вбачається із наданої позивачем медичної довідки, має вплив на її здоров`я, враховуючи похилий вік та медичні проблеми зі здоров`ям; позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, яка змушена була майже протягом року шукати інші джерела для забезпечення себе коштами для проживання.

Само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень прав позивача, шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_1 її немайнових втрат, оскільки позивач була змушена звертатися за юридичною допомогою та до суду, вказане звернення до суду та очікування позитивного рішення на свою користь, його виконання зайняло тривалий час, протягом цього часу вона змушена була докладати зусиль для організації свого життя за умови відсутності коштів до існування та відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Наведене є достатніми доказами того, що позивачці було завдано моральної шкоди, та суд погоджується із її доводами про порушення звичного способу життя та докладання додаткових зусиль в організації свого життя.

Для відновлення цих прав позивачу довелось звертатися до суду за захистом своїх прав, рішення якого Відповідач-1 хоча і виконав, як він зазначає у відзиві, у добровільному порядку, однак здійснив це лише після звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану речей, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, за умови наявності у позивача першої групи інвалідності, суд вважає доведеним завдану позивачу Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області моральної шкоди з урахуванням позбавлення позивача пенсії, розмір якої становить 1 412 грн. у вересні 2017 року та по 1 452 грн. на місяць з жовтня 2017 року по червень 2018 року включно (1 452 грн. х 9 місяців + 1 412 грн. = 14 480 грн.) та інших вищезазначених обставин, особливого стану здоров`я позивача, на що потребувалися кошти, та тривалості неправомірних дій позивача.

Суд вважає, що саме такий розмір відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади, його тривалості та вимог розумності і справедливості.

Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній та юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державною у порядку, визначеному законом.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Такого ж висновку дійшов верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.02.2021 по справі №425/793/19.

Представником позивача ОСОБА_1 у цій справі позов пред`явлений як до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, неправомірними діями якого було завдано моральну шкоду, так і до Державної казначейської служби України як до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та який здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки позивача було звільнено від сплати судових витрат під час подання позову, позов задоволено, то згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України вказані витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Керуючись ст.ст.46, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1173 ЦК України, ст.25 БК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 141, 197, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача адвоката Галемського Сергія Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності органу державної влади - задовольнити.

Стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_3 ) у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України у Донецькій області, 14 480 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Томілін