ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/791/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/27/21 Категорія: 304090300 Левченко Л. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

В січні 2021 року банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 , яким просив стягнути непогашену заборгованість за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 27.12.2010.

Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою підтверджується факт повного інформування про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк».

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, а підписавши заяву, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

27.12.2010 відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшувався до 21000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач своєчасно не погашав кредитну заборгованість, яка відображена у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно з п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84,0 % - для картки «Універсальна голд».

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.11.2020 має заборгованість в розмірі 25999,28 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

За таких підстав банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.12.2010 в розмірі 25999,28 грн., з яких:

20922,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 20922,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

5076,97 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн. нарахована пеня;

0,00 грн. нараховано комісії.

Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 19.02.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.12.2010 станом на 15.11.2020 у розмірі 20 922,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1 691,53 грн.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що підписана відповідачем анкета-заява не містить умов кредитного договору, з якими ознайомився відповідач, а інформація про умови кредитування, зазначена в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», не відповідає умовам, відповідно до яких було здійснено розрахунок заборгованості відповідача. Окрім того, позивач не підтвердив правовий зв`язок вказаної довідки з договором б/н від 27.12.2010 про надання банківських послуг.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому суд не розцінив їх як частину кредитного договору.

З огляду на викладене, суд вирішив, що позов є обґрунтованим лише в частині стягнення тіла кредита, тоді як вимога про стягнення відсотків є недоведеною.

Вказане рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку в частині відмови у стягненні відсотків. Рішення стосовно стягнення тіла не оскаржується, тому не підлягає перегляду апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач підписав разом з договором і довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки. Докази того, що цей підпис у вказаній довідці відповідачу не належить у матеріалах справи відсутні. Таким чином, сторони погодили усі істотні умови договору, що залишилося поза увагою суду першої інстанції. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактом при наданні кредитних коштів. Отже, установивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку. З урахуванням викладеного, висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту є помилковим.

Просить рішення в частині відмови у стягненні відсотків скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити вимогу банку про стягнення 5076,97 грн. заборгованості за простроченими відсотками, а в решті рішення залишити без змін.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Апеляційний суд переглядає рішення лише в частині вимоги про стягнення відсотків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 27.12.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві ОСОБА_1 виявив бажання отримати на своє ім`я банківський продукт «сберкнижка (депозит)». Заява містить відмітку про бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/GOLD- 1000 грн.

Відомостей про розмір процентів за користування кредитом в анкеті-заяві не зазначено.

З довідки НОМЕР_1 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що ОСОБА_1 27.12.2010 ознайомлений з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», зокрема: валюта розрахунку UAH, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) - 3,0%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 4,5%; також наявні умови стягнення пені та штрафів.

Відповідно до довідки № б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 27.12.2010 відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_2 , 27.12.2010 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн., який 30.10.2017 збільшено до максимального розміру в 21 000,00 грн. та 01.07.2020 зменшено до 0,00 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити ОСОБА_1 станом на 15.11.2020 становить 25 999,28 грн., яка складається з 20 922,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 5 076,97 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

При цьому з розрахунку також вбачається, що у різні періоди банком застосовувалась різна процентна ставка, яка становила як 3,5 % так і 3,4 %. Також банком застосовувалась процентна ставка при порушенні умов кредитування, міс. - 7,00 %, 3,50 % та 3,4 %; а також процентна ставка на прострочений кредит, річна, яка становила як 84,00 %, так і 42,00 % та 40,80 %.

Обґрунтовуючи підстави для стягнення відсотків, банк посилається на те, що відповідач був ознайомлений з відсотковою ставкою по кредиту, що підтверджується його підписом в довідці про умови кредитування, яку суд неправомірно не взяв до уваги.

Колегія суддів погоджується з таким доводом апелянта частково.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також довідку про умови кредитування.

Зазначена довідка підписана відповідачем (а. с. 27).

Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано.

Довідка визначає, зокрема, ставка процентів за користування кредитом (3 % річних).

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відхиляючи прийняття довідки про умови кредитування, суд першої інстанції зазначив, що позивач не підтвердив правовий зв`язок між підписаною довідкою та анкетою-заявою.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки довідка підписана в той же день, що і анкета-заява, та містить деталізовані умови кредитування. Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано. А тому, довідка про умови кредитування є частиною договору, оскільки містить узгоджені з позичальником умови, на яких відповідач користувався кредитними коштами.

У вказаній довідці процентна ставка узгоджена із позичальником в розмірі 3% на місяць, тобто 36 % річних. Однак у розрахунку заборгованості банк нараховував проценти, починаючи з 01 вересня 2014 року за ставкою 32,4 % річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 42,0 % річних, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.

Також банком застосовувалась процентна ставка при порушенні умов кредитування 7,00 %, 3,50 % та 3,4 % на місяць; а також процентна ставка на прострочений кредит як 84,00 %, так і 42,00 % та 40,80 % річних.

Підтверджень узгодження з відповідачем таких відсоткових ставок банк не надав.

При цьому посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за підвищеною ставкою.

Отже, суд апеляційної інстанції не бере до уваги надані позивачем Умови та Правила, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою 36 % річних, яка узгоджена із відповідачем.

Суд враховує, що заборгованість нарахована банком за значний період з моменту видачі кредитної карти 27.12.2010 та до 15.11.2020, тіло кредиту відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за весь період змінювалось, банк не надав розрахунок заборгованості по відсоткам за узгодженою з відповідачем ставкою (3 % на місяць, 36 % на рік).

Відтак, за відсутності спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходячи із ставки, яка зазначена в довідці про умови кредитування в розмірі 3% на місяць.

Доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, в тому числі і за відсотками за користування кредитом, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.

Однак, банк доказів щодо наявності підстав для нарахування заборгованості за відсотками, що перевищують 36% річних (3% на місяць), не надав, власних розрахунків заборгованості за відсотками в розмірі, що узгоджений з позичальником, не навів.

Перед судом є обов`язок здійснити розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 3% на місяць, проте враховуючи, що тіло кредиту змінювалось впродовж майже 10 років, без спеціального програмного забезпечення, не є можливим.

У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за ставкою 36% річних (3% на місяць), але так як таких розрахунків банк не надав, тому у задоволенні вимоги про стягнення відсотків належить відмовити у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за відсотками.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а мотивувальна частина рішення суду в оскаржуваній частині зміні в частині визначення правових підстав відмови у стягненні відсотків за користування кредитом, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Так як, фактично суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення відсотків, тому судові витрати, понесені апелянтом, залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2021 року змінити в оскаржуваній частині, з урахуваннями мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді