Справа № 219/607/20
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Петрейко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі м. Бахмут Донецької області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 листопада 2011 року він уклав шлюб з відповідачем, за час шлюбу у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактичні шлюбні відносини між ними припинені 04 січня 2016 року. Відповідач зібрала свої речі та покинула місце спільного проживання. В цей час на зимових канікулах дитина знаходилась у матері відповідача - ОСОБА_6 , у той же час він тяжко захворів (була підозра на запалення легенів), тому лише в лютому він почав домовлятися з дружиною, щоб дитина залишилась жити з ним. 28 лютого 2016 року він забрав дитину у матері відповідача (за згодою відповідача) та вони почали проживати разом з сином та його батьками. Весь час спільного проживання дитина була весела та задоволена, жодних нарікань на моральний та фізичний стан дитини не було і у відповідача. З 01 вересня 2014 року по 29 січня 2016 року дитини відвідувала комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 51 комбінованого типу Харківської міської ради, у цей час відповідач приїздила побачити сина 1 раз на два тижні, жодних перепон у спілкуванні дитини з матір`ю він не чинив. Однак, жодних грошових коштів на утримання сина відповідач не надавала, тому він був дуже здивований коли вона 15 березня 2016 року звернулась до суду з позовною заявою до нього про стягнення аліментів та встановлення місця проживання дитини з матір`ю, при тому, що дитина проживала разом з ним. В ході розгляду даної справи йому стало відомо, що відповідач підробила офіційні документи та зареєструвала місце проживання дитини без його дозволу (що є обов`язковим у разі реєстрації батьків дитини за різними адресами) за адресою: АДРЕСА_1 . За даним фактом він звернувся до Бахмутського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області. Зважаючи на всю абсурдність ситуації, 21 березня 2016 року, а потім 18 квітня 2016 року звертався до суду з позовними заявами до відповідача з аналогічними позовними вимогами. Однак, 10 травня 2016 року дитини після зустрічі з матір`ю була дуже схвильована, почала плакати та заявила, що хоче їхати жити з мамою. Він не міг відмовити дитині та не бажаючи травмувати сина вирішив не перешкоджати тому, щоб дитина стала проживати в подальшому з відповідачем. Після цього він подав до Дзержинського районного суду м. Харкова заяву про залишення його позову до відповідача без розгляду та визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та визнання місця проживання дитини разом з матір`ю. на даний час він сплачує аліменти на утримання дитини за виконавчим листом у повному обсязі та заборгованості не має. Нещодавно він дізнався, що відповідач не проживає разом з дитиною і самоусунулась від його виховання, покинула сина на виховання своєї матері. Фактично, не зважаючи на їх домовленість та рішення суду, відповідач, яка є матір`ю дитини, самоусунулась від виховання їх сина, що суперечить інтересам дитини та є неприйнятним та суперечить моральним засадам суспільства. Він має дуже велике бажання, зважаючи на вищевикладені обставини, самостійно виховувати сина, особливо зважаючи на те, що він вже має досвід та необхідні матеріально-побутові умови для цього. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 20 березня 2020 року 09-40 годину.

06 квітня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, з якого вбачається, що 04 листопада 2011 року вона уклала шлюб з позивачем, після реєстрації шлюбу вони почали проживати разом в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки власного житла не мали. Від шлюбу з позивачем у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у липні 2014 року вони були вимушені з`їхати з орендованої квартири у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди. Позивач не міг найти інше житло для їх родини, тому запропонував переїхати їй з дворічною дитиною до її матері у м. Бахмут, а позивач переїхав мешкати до своїх батьків у м. Харків. У вересні 2014 року позивач орендував іншу квартиру у м. Харків та запропонував їй з дитиною переїхати до м. Харкова. У шлюбі вони прожили сумісно 4 роки. За весь цей час у них з позивачем постійно виникали сварки, конфлікти за ініціативи відповідача, який ревнував її, перевіряв її електронну пошту, телефон, забороняв спілкуватися з її друзями, родиною, встановлював для неї визначене коло осіб, з якими на його думку вона могла спілкуватися, забороняв їй виходити з декретної відпустки на роботу, не зважаючи на те, що їх сім`я постійно мала потребу в грошах, заважав їй реалізуватися як особистості, намагався повністю переробити її та її поведінку під «модель гідної його жінки». Позивач неодноразово застосовував до неї фізичне насилля за її непослух. Застосування фізичного та психологічного насилля з боку чоловіка до неї відбувалося на очах їх малолітнього сина, що негативно впливало на його ще не сформовану психіку. Намагаючись припинити якомога швидше всі конфлікти із позивачем, щоб їх син поменше бачив це, вона вимушена була терпіти всі образи та насилля з боку позивача. Після чого позивач завжди змушував її визнавати саме свою провину та просити у нього пробачення. 26 грудня 2016 року вони з позивачем за взаємної згоди відвезли їх сина до її матері у м. Бахмут Донецької області на зимові канікули. 05 січня 2016 року їх шлюб з позивачем розпався остаточно. Позивач в цей день почав сварку, застосував до неї фізичну силу, заявив, що вона не підходить йому як жінка та дружина, зібрав свої речі та уїхав на постійне місце мешкання до своїх батьків, залишивши її одну на орендованій квартирі. Вона зібрала свої речі та речі їх малолітнього сина та 10 січня 2016 року переїхала на постійне місце мешкання до своєї матері - ОСОБА_6 у м. Артемівськ Донецької області. У телефонному режимі вона повідомила свого чоловіка, що їх дитина перебуває з нею та буде надалі проживати з нею за її місцем проживання, проти чого він не заперечував. 01 лютого 2016 року вона поставила на облік їх сина у дитячу лікарню ЦРБ м. Артемівська та оформила їх сина у Дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 52 «Райдуга», який дитина наразі закінчила. 16 лютого 2016 року позивач вперше подзвонив на її телефон, почав вияснювати їх стосунки та вперше спитав про сина. Вона розповіла позивач, що оформлює розлучення між ними у судовому порядку, що його розлютило. Позивач почав погрожувати їй, що якщо вона не повернеться до нього, то він забере у неї дитину назавжди. Вона не надала його словам уваги, бо ще з самого початку її вагітності їх сином, позивач погрожував їй, що якщо вона його залишить та припинить з ним сімейні відносини, він забере їх дитину і заборонить їй бачитися з ним. 20 лютого 2016 року позивач приїхав у м. Артемівськ Донецької області, попередивши її за день, побачити сина. Вона не заперечувала проти їх зустріч у її присутності, бо постійно боялась, що позивач забере у неї сина. Вони зустрілися утрьох у розважальному центрі «Победа» м. Бахмут з 13-00 до 15-00 години, після чого позивач відразу уїхав на поїзді у м. Харків. 27 лютого 2016 року позивач знову приїхав побачити сина, вони знову ходили у трьох у вищевказаний заклад, але цього дня позивач орендував квартиру у м. Бахмут щоб нібито побути ще один день з сином та він вмовив її відпустити сина наступного дня з ним на прогулянку наодинці, без її супроводу, бо йому теж тяжко психологічно находитися разом. Вона погодилась, проте позивач їй сина не повернув та за фактом викрадення сина вона звернулась до відділу поліції і 28 лютого 2016 року особисто подала заяву. 04 березня 2016 року їх знайшли у квартирі батьків відповідача у м. Харків, які увесь цей час запевняли її та поліцію, що не бачили ані сина ані онука. Позивач відкрито та демонстративно у присутності співробітників поліції погрожував їй застосувати фізичну силу, якщо вона зробить хоч найменшу спробу вивести сина з квартири його батьків. Вона заспокоїлась, щоб не травмувати психіку їх дитини, побула з сином ще трохи часу, поклала його спати, запевнивши дитину, що приїде та забере його додому. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2016 року задоволено її позов та встановлено місце проживання дитини з нею та стягнуто з позивача аліменти на її користь на утримання дитини. Вважає, що встановлення місця проживання їх сина ОСОБА_5 з батьком буде суперечити, насамперед, інтересам малолітньої дитини. Їх син не цікавить позивача як дитина, як особистість. Позивач розглядає дитину, як інструмент впливу на неї, як колишню жінку, таким способом намагається повернути їх сімейні стосунки. Також, вона додає переписку з позивачем, яка яскраво характеризує його нестабільний емоційний стан, негативне відношення до людей, владну домінуючу позицію у родині, нехтування правами та інтересами дитини, матері дитини, що унеможливлює постійне мешкання та виховання дитини з таким батьком. Починаючи з літа 2016 року позивач жодного разу не відвідав свого сина, не телефонував дитині, не поздоровляв дитину з днем його народження, узагалі не цікавився як живе дитина та які у нього інтереси. На підставі викладеного просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13 липня 2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 12 серпня 2020 року.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволені відмовити на тих підставах, що викладені у їх відзиві на позов.

Представник третьої особи у раніше судових засіданнях просила у задоволені позову відмовити, оскільки він не співпадає з інтересами дитини, у подальше судове засідання надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримують висновок органу опіки та піклування Бахмутської міської ради у повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини, не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 народився (т.1 а.с.12) 21 квітня 2012 року та його батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_4 .

З копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2016 року (т.1 а.с.13) вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний прізвище дружини після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_4 . Рішення набрало законної сили 04 липня 2016 року.

Відповідно (т.1 а.с.14) до копії акту від 19 березня 2016 року за адресою АДРЕСА_3 , дійсно проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 малолітня дитина ОСОБА_5 .

Згідно копії довідки від 18 березня 2016 року ОСОБА_5 дійсно відвідував комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)№ 51 комбінованого типу Харківської міської ради» з 01 вересня 2014 року по 29 січня 2016 року. Проте у цій довідці не зазначено, що дитину на протязі усього цього часу забирав з дитячого садочку лише батько.

З копії листа (т.1 а.с.16) начальника Бахмутського ВП ГУН п в Донецькій області від 06 червня 2016 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 від 23 травня 2016 року з приводу складання завідомо підроблених офіційних документів які посвідчують факти ПП «наш Дім Плюс» про факт реєстрації ОСОБА_5 від 08 січня 2014 року за адресою АДРЕСА_1 розглянуто.

Згідно копії листа генерального директора ТОВ «Заводу кольорових металів» від 06 вересня 2019 року (т.1 а.с.20) ОСОБА_6 перебуває з ТОВ «Завод кольорових металів» в трудових відносинах з 14 червня 2016 року й по теперішній час.

Відповідно до копії листа головного лікаря КНП «ЦПМД м. Бахмут» від 05 липня 2019 року, дитина ОСОБА_5 перебуває на обліку КНП «ЦПМД м. Бахмута» з 22 січня 2016 року. З цього періоду станом здоров`я дитини піклувалися та приходили на прийоми до лікаря ОСОБА_4 та бабуся дитини, ОСОБА_6 . Станом здоров`я дитини цікавляться як бабуся, так і матір дитини, але частіше з приводу захворювання дитини до амбулаторії з`являється бабуся ОСОБА_6 .

З копії договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 2018 року ОСОБА_1 належить однокімнатна квартира АДРЕСА_4 .

Згідно копії довідки директора ТОВ «Еко-Инвест» від 06 травня 2019 року ОСОБА_1 дійсно працює на даному підприємстві на посаді менеджера з зовнішньоекономічної діяльності з 01 квітня 2016 року, його загальний дохід (заробітна плата) складає станом на 2019 рік 37266,28 грн. .

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів станом на 09 жовтня 2019 року складає 46749, 32 грн. - 41316,76 грн. = 5432,56 грн.

З копії довідки ТОВ «АКІПАН» від 16 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 дійсно працює на даному підприємстві на посаді менеджера (управителя) із зовнішньоекономічної діяльності відділу збуту (маркетингу), з посадовим окладом 6100 грн., її загальний дохід (заробітна плата) станом на 2020 рік складає 26061,76 грн.

Обидві сторони за місцем своєї роботи характеризуються позитивно, що підтверджується відповідними характеристиками, які долучені сторонами справи до матеріалів справи.

Згідно копії довідки про склад сім`ї від 11 жовтня 2019 року (т.1 а.с.88) відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю та сином.

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 04 листопада 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає відповідач разом з сином та своєю матір`ю, санітарно-гігієнічний стан житла задовільний, у дитини є окреме спальне ліжко, хлопець забезпечений усім необхідним для проживання та навчання.

З копії протоколу бесіди з дитиною від 04 листопада 2019 року вбачається, що неповнолітня дитина - ОСОБА_5 зазначив, що він батька бачив три роки тому, по телефону він з батьком не спілкується та спілкуватися з ним він не бажає, що раніше він на батька ображався, але зараз йому вже все рівно, також він зазначив, що він хоче проживати разом з бабусею та мамою.

Згідно копій психолого-педагогічних характеристик від 02 жовтня 2019 року та від 06 вересня 2019 року, дитина - ОСОБА_5 активна дитина, привітна, охайна, ввічлива, комунікабельна, життєрадісна. В цих характеристиках також зазначено, що мати - відповідач по справі, достатньо приділяє уваги вихованню сина. Він з жовтня 2018 року до травня 2019 року відвідував заняття в школі раннього розвитку, де проявляв себе підготовленою до першого класу школи дитиною. На заняття школи дитину приводила та забирала його мама. Батько дитини, тобто позивач по справі, ніяким чином не цікавиться розвитком дитини, до навчального закладу не приводить, не забирає, батьківські збори не відвідує, рахунки не сплачує. На святі першого дзвінка батько був відсутній. Зі слів матері батько дитини мешкає у м. Харків.

Також в справі є копії фотографій на яких зображена відповідач разом з сином, на цих фотографіях дитина зображена у різному віці, та у різних умовах, наприклад на ковзанах, у водоймі, з тваринами, у дитячому закладі, та на різних відпочинках, позивач у судовому засіданні не спростовував той факт, що на цих фотографіях дійсно зображений його син та відповідач по справі.

Згідно копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду, ухвала набрала законної сили 23 грудня 2019 року.

Відповідно до копії висновку виконавчого комітету Артемівської міської ради від 05 квітня 2016 року, орган опіки та піклування Артемівської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_4 .

З копії заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2016 року вбачається, що місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з його матір`ю ОСОБА_4 . Стягнуто з 15 березня 2016 року і в подальшому аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття останнього. Рішення набрало законної сили 12 серпня 2016 року.

Відповідачем до відзиву додано також виписку смс-повідомлень, як зазначено повідомлення ці між сторонами у справі, з яких судом вбачається, що дійсно позивач мав агресивний стиль спілкування з відповідачем, тобто дійсно його повідомлення відповідач могла розцінити як погроза для її життя. Проте з цих повідомлень вбачається, що відповідач дійсно намагалася знайти компроміс з позивачем для того щоб їх спільна дитина могла спілкуватися як з матір`ю так і з батьком.

Також судом у судовому засіданні судом за участю сторін було оглянуто цивільну справу № 219/8193/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини, де мається ухвала Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2019 року, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду, ухвала набрала законної сили 23 грудня 2019 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України.

Наявні у справі докази дозволяють встановити, що батько і мати малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають обидва постійні місця проживання, постійні місця роботи та джерела існування, обоє батьків за місцем роботи характеризуються з позитивного боку, проте відповідач, чого не зробив позивач, надала суду докази того, що вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, син проживає з матір`ю з 2017 року.

Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги висновок виконавчого комітету Артемівської міської ради від 05 квітня 2016 року, де орган опіки та піклування Артемівської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_4 , на сьогоднішній день орган опіки та піклування продовжує підтримувати цей свій висновок.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів, враховуючи те, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, вже дуже тривалий час, батько свого сина не провідує, з ним не спілкується, суд враховує бажання дитини проживати спільного з матір`ю за належними умовами для її існування та розвитку, та відсутність доказів про наявність таких належних умов у батька, також суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника з приводу того, що саме мати відповідача виховує дитини, оскільки це не відповідає дійсності, а вона лише допомагає відповідачу по догляду за дитиною, оскільки вона є бабусею та має відповідні права як бабуся згідно Сімейного Кодексу України і це не є протизаконним у розумінні діючого законодавства України, і вона не заміщає матір, а лише їй допомагає у вихованні дитини, що також підтверджується вищевикладеними письмовими доказами, які описані вище у рішенні.

Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю, яка створила для неї всі належні умови для проживання і для навчання та розвитку, між дитиною і матір`ю встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, дитина більше прив`язана до матері, враховуючи ті обставини, що відсутній такий же самий зв`язок дитини з батьком, тому суд вважає, що проживання дитини з матір`ю повністю відповідає дійсним інтересам дитини, а тому у задоволені позову слід відмовити за наведених вище підстав.

Керуючись ст. 29 ЦК України, ст. ст. 2-14, 76-83, 89, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 157, 160-161 СК України, відповідно до ст. ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком - ОСОБА_1 - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 квітня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя