Справа № 459/437/21
Провадження № 2/459/442/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого судді Жураковського А.І.

з участю секретаря Ганас К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Лавровича О.В., Баланюка М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Аутпост-СК», з участю третьої особи на стороні відповідача: генерального директора приватного підприємства «Аутпост-СК» Баланюка Віктора Миколайовича, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ПП «Аутпоск-СК» № 002/21-ВК від 18.01.2021 р. про звільнення його з посади з 14.01.2021 р. згідно п. 4 ст. 43 КЗпП України, поновити його на роботі охоронника третього розряду водія з 14.01.2021 р. у ПП «Аутпоск-СК», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що з 21.01.2019 р. працював у відповідача на посаді охоронника третього розряду водія. 14.01.2021 р. його було звільнено за невихід на роботу без поважних причин. Стверджує, що того дня не вийшов на роботу, оскільки мав вагомі причини для цього через погіршення стану здоров`я. Вказує, що роботодавець не зажадав від нього пояснень про причини невиходу на роботу, а оскаржуваний наказ виданий у період відпустки директора підприємства. Також вважає, що відповідач застосував звільнення без врахування ступеня тяжкості проступку. Вказав на відсутність шкоди від його неявки на роботу. Зазначив, що з ним не було здійснено остаточного розрахунку й не видано трудову книжку. Стверджує, що таке звільнення було незаконним та заподіяло йому моральну шкоду, яку оцінив у 5000 грн.

Представник відповідача у відзиві просить відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ПП «Аутпоск-СК» виконує особливу роботу з охорони майна фізичних та юридичних осіб, тому невихід охоронника на роботу без завчасного повідомлення ставить під загрозу забезпечення безпеки об`єктів, що охороняються, та вимагає залишати на додаткові зміни чи відкликати інших працівників з відпустки чи вихідних. Вказав, що 14.01.2021 р. позивач не вийшов на роботу без будь-якого інформування про це, тому генеральний директор підприємства був змушений вийти з відпустки для виконання функцій охоронника, про що є відповідний наказ. Зазначив, що коли позивач прибув на роботу о 12:00 год. 18.01.2021 р., то не надав довідки лікаря чи листка непрацездатності і не захотів пояснювати причини своєї відсутності 14.01.2021 р., про що був складений акт і того ж дня йому додатково направлений лист з вимогою надати такі пояснення. Ствердив, що позивач не забирав трудової книжки по своїй волі, а повний розрахунок з ним був проведений 03.02.2021 р. Відтак вважає дії відповідача правомірними, а позовні вимоги безпідставними.

У відповіді на відзив позивач послався на доводи й аргументи, що викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, що викладену у позовній заяві.

Представники відповідача позов заперечили з підстав, що викладені у відзиві.

Вислухавши учасників справи й вивчивши докази, суд встановив таке.

15.01.2019 р. позивач був прийнятий на роботу в ПП «Аутпоск-СК» на посаду охоронника третього розряду водія.

Як видно із п. 4.2.1 статуту ПП «Аутпоск-СК» від 05.03.2008 р., предметом діяльності підприємства є надання послуг по охороні фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку від 02.04.2012 р. № 1, охоронники мають початок роботи о 08:00 год. та завершення роботи о 08:0 год. наступного дня (п. 5.1); працівники зобов`язані почати роботу відповідно до цього режиму роботи та несуть відповідальність за прогул (п. 3.1.2, п. 7.1).

06.11.2020 р. позивач подав до КП «ЦПМСД м. Червонограда» декларацію про вибір ОСОБА_3 як лікаря, яка надає первинну медичну допомогу.

Згідно з графіком чергувань охоронників ПП «Аутпоск-СК» на січень 2021 р., з яким позивач ознайомлений під підпис, останній мав вийти на роботу 2, 6, 10, 14, 18, 22, 26, 30 січня 2021 р.

14.01.2021 р. заступник генерального директора з юридичних питань ПП «Аутпоск-СК» ОСОБА_4 , оперативна чергова ОСОБА_5 , охоронник третього розряду ОСОБА_6 , склали Акт про відсутність на робочому місці 14.01.2021 р. з 08:00 год. до 18:00 год. охоронника водія ОСОБА_1 , причина відсутності не відома, пояснення не відбиралися по причині відсутності останнього.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 14.01.2021 р. підтверджується також табелем обліку робочого часу за січень 2021 р.

14.01.2021 р. на підставі наказу № 001-3/21-ВК «Про відкликання з відпустки» директор ПП «Аутпоск-СК» ОСОБА_7 був відкликаний з відпустки.

Даний факт підтверджується також табелем обліку робочого часу за січень 2021 р.

14.01.2021 р. відповідач видав наказ № 002/21-ВК «Про звільнення», яким вирішив звільнити позивача з 14.01.2021 р. на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул.

18.01.2021 р. генеральний директор ПП «Аутпоск-СК» ОСОБА_7 , у присутності охоронника водія ОСОБА_8 , охоронника ОСОБА_6 , склав Акт про те, що ОСОБА_1 , прийшовши в офіс підприємства біля 12:00 год. 18.01.2021 р., відмовився дати пояснення з приводу не виходу на роботу 14.01.2021 р. та не виходу на роботу 18.01.2021 р.

18.01.2021 р. відповідач надіслав позивачу лист з вимогою прибути на роботу та надати пояснення щодо причин не виходу на роботу 14.01.2021 р.

Того ж дня відповідач надіслав позивачу лист з повідомлення про його звільнення з роботи.

26.01.2021 р. позивач ознайомився з наказом про звільнення.

26.01.2021 р. генеральний директор ПП «Аутпоск-СК», у присутності бухгалтера ОСОБА_9 , складав Акт про те, що ОСОБА_1 , прийшовши в офіс підприємства біля 12:00 год. 26.01.2021 р., відмовився отримати трудову книжку, а лише ознайомився з наказом про звільнення.

03.02.2021 р. відповідач здійснив виплату позивачу розрахункових коштів за січень 2021 року.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що є братом позивача й вони працювали охоронниками у ПП «Аутпоск-СК». Вказав, що 13.01.2021 р. був на лікарняному й отримав дзвінок від позивача з проханням вийти за нього на роботу 14.01.2021 р. Зі слів останнього знає, що позивач хворів. Зазначив, що вийшов на роботу 17.01.2021 р. й повідомив директора про хворобу брата.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що з травня 2019 р. працює охоронником у ПП «Аутпоск-СК». У січні 2021 р. повертався додому зі зміни й отримав дзвінок позивача з проханням передати на роботу інформацію про його хворобу, однак забув це зробити. Коли вийшов на роботу у наступну зміну, дізнався про звільнення позивача з роботи. Вказав, що про свій невихід позивач мав повідомляти у чергову частину.

Свідок ОСОБА_12 надав суду аналогічні за змістом покази про те, що 14.01.2021 р. не працював та отримав дзвінок від позивача з проханням передати на роботу інформацію про його захворювання, оскільки останній не міг додзвонитися до чергової. Однак забув передзвонити й передати ці слова у чергову частину.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що працює в оперативній черговій в ПП «Аутпоск-СК». Вказала, що 14.01.2021 р. позивач не вийшов на роботу, про причини неявки їй не повідомляв та не відповідав на її телефонні дзвінки. Замість позивача на роботу вийшов директор ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що працює охоронником у ПП «Аутпоск-СК», де про свій не вихід на роботу працівники мають повідомляти чергового. Вказав, що 18.01.2021 р. був у розташуванні їхнього бази разом з ОСОБА_14 . Того дня позивач прийшов на роботу й нічого не пояснив щодо причини своєї неявки 14.01.2021 р., про що був складений акт.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що працює охоронником у ПП «Аутпоск-СК» і 14.01.2021 р. була його робоча зміна. На зміні у них працює один водій. 14.01.2021 р. мав працювати позивач, однак останній на роботу не вийшов. За кермо сів директор ОСОБА_7 18.01.2021 р. позивач прийшов на роботу, однак нічого не зміг пояснити з приводу причини неявки 14.01.2021 р.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що працює бухгалтером у ПП «Аутпоск-СК». Вказала, що відправляла позивачу повідомлення про звільнення, проте останній 18.01.2021 р. сам явився на підприємство, трудової книжки не забирав.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що працює сімейним лікарем, має укладену угоду з позивачем про надання первинної медичної допомоги. Вказала, що у січні 2021 року їй телефонував позивач та скаржився на здоров`я. У відповідь на це порадила йому лікування. Також вказала, що у той час перебувала у відпустці, тому не могла оформити лікарняний лист. З цього приводу поради звернутися до чергового лікаря та дистанційно відкрити лікарняний лист.

Позивач, будучи допитаним у статусі свідка, суду пояснив, що мав вийти на роботу 14.01.2021 р. Проте 13.01.2021 р. мав температуру, перебував у селі, тому подзвонив до сімейного лікаря у м. Червоноград. Остання сказала йому чим лікуватися та порадила звернутися до іншого лікаря, оскільки перебуває у відпустці. Вказав, що 14.01.2021 р. не міг зателефонувати черговому лікарю, оскільки не знав його номера телефону. Також не зателефонував оперативному черговому на роботу, оскільки не мав коштів на рахунку. Тому попередив колег ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , аби вони передали на роботі інформацію про його хворобу. Вказав, що просив брата вийти за нього на зміну, однак останній сам у той день хворів. Зазначив, що 18.01.2021 р. прийшов на роботу, де від директора підприємства дізнався про своє звільнення. Після того дня ще кілька разів приходив до директора, проте розмови з ним не виходило. Вказав, що своєю попередньою працею не заслужив на таке суворе ставлення до себе. Вважає, що у день його відсутності підприємство не понесло серйозних збитків.

Генеральний директор приватного підприємства «Аутпост-СК» ОСОБА_7 , будучи допитаний у статусі свідка, пояснив, що 14.01.2021 р. перебував у відпустці й отримав повідомлення з роботи про невихід на роботу позивача. Відсутність ОСОБА_1 як водія ставило під загрозу невиїзд цілого екіпажу на маршрут та, як наслідок, був ризик неналежного надання послуг по охороні ввірених підприємству об`єктів. Задля цього був змушений відкликатися з відпустки та особисто сісти за кермо автомобіля взамін ОСОБА_1 . Вказав, що протягом 14-18 січня 2021 р. від ОСОБА_1 не було жодних відомостей. Лише близько 12:00 год. 18.01.2021 р. останній прийшов на роботу, нічого не зміг пояснити по суті у присутності двох працівників-очевидців та не надав будь-яких доказів поважності причин невиходу на зміну. За прогул, що мав місце 14.01.2021 р., позивач був звільнений з роботи. Вважає, що оскаржуваний наказ є законним.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках як прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пленуму ВСУ у п. 24 постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та Велика Палата Верховного Суду у поставної від 13.10.2020 р. у справі № 712/9213/18 зазначили, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

Окремо від цього Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 14.04.2021 р. у справі № 758/10562/19 вказав на те, що у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника (пп. 34-38).

Фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач мав обов`язок вийти на роботу 14.01.2021 р., проте 14.01.2021 р. на зміну не з`явився.

14.01.2021 р. позивач не повідомив роботодавця про причину свого невиходу на роботу.

Вказаний факт підтверджують такі докази як: покази свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та Акт про відсутність на робочому місці від 14.01.2021 р.

Крім цього, позивач мав обов`язок вийти на роботу 18.01.2021 р. о 08:00 год., проте прибув на підприємство лише близько 12:00 год.

При цьому, позивач не надав пояснень поважності причин своєї відсутності на роботі.

Вказаний факт підтверджують такі докази як: покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та Акт від 18.01.2021 р.

Виходячи з конкретних обставин цієї справи, враховуючи наявні докази, судом не встановлено поважності причин відсутності позивача на роботі 14.01.2021 р.

Відсутність поважних причин свідчить про наявність вини працівника та підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, версія позивача щодо проблем зі здоров`ям є непереконливою та не підтверджена доказами. Жодних доказів медичного характеру з цього приводу суду не надано.

Покази позивача щодо неможливості зателефонувати як черговому лікарню для оформлення листка непрацездатності, так і оперативному черговому на роботі суд відхиляє як неправдоподібні та недостовірні.

Адже незнання номера телефону конкретного лікаря не може бути визнано вагомою причиною неможливості звернутися за медичною допомогою, зокрема через наявність служби екстреної допомоги 103, інформація про яку є загальнодоступна.

Також відсутність коштів на рахунку мобільного телефону не може бути визнана вагомою причиною неможливості повідомити чергову частину про невихід на роботу. Пояснення позивача з цього приводу є непереконливими та неправдоподібними.

Крім цього, покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та позивача щодо спілкування між ними з приводу захворювання останнього не можуть свідчити про наявність поважних причин його відсутності на роботі 14.01.2021 р. Факт їхнього спілкування не може замінити докази, які підтверджують стан здоров`я особи. А покази свідків, які не були очевидцями стану здоров`я позивача і взагалі особисто його не бачили, такими доказами бути не можуть.

Разом з цим, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності істотної шкоди від його не виходу на роботу. Як видно з пояснень ОСОБА_17 , показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , наказу № 001-3/21-ВК «Про відкликання з відпустки», табеля обліку робочого часу за січень 2021 р., внаслідок неявки позивача на роботу та не повідомлення ним причин цього довелося невідкладно вирішувати кадрову проблему з водієм екіпажу, що потягло за собою відкликання з відпустки іншого працівника.

Відтак не можна стверджувати те, що невихід позивача на роботу пройшов безслідно для підприємства.

Також суд погоджується з поясненнями представника відповідача про те, що в силу виду господарської діяльності ПП «Аутпоск-СК» безпричинний невихід на роботу охоронника-водія створює серйозні ризики для підприємства під час забезпечення охорони майна третіх осіб, позаяк зменшення штату впливає на якість та оперативність такої охорони.

Отже, суд вважає помилковими доводи позивача про відсутність шкоди від його проступку.

Застосування стягнення за прогул у виді звільнення відноситься до повноважень роботодавця. За даних обставин справи суд не вбачає підстав стверджувати, що обраний вид стягнення був надміру суворим чи непропорційним.

Судом не встановлено істотних процедурних порушень під час винесення відповідачем наказу про звільнення позивача

За таких обстави і міркувань суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.04.2021 р.

Суддя: А. І. Жураковський