ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 635/1693/20

провадження № 22-ц/818/2340/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини (суддя Березовська І.В.),

у с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким в остаточній редакції просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01 листопада 1997 року по 30 жовтня 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які знаходяться на утриманні позивача. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 березня 2013 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 повноліття, державний виконавець припинив нарахування аліментів на молодшу дитину ОСОБА_2 . У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки заробітку заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовій збір у розмірі 840, 80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Рішення оскаржив відповідач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вказував, що він не може сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), оскільки має на утриманні матір похилого віку, яка є пенсіонером. Також зазначав, що на теперішній час різко погіршися його стан здоров`я, у зв`язку з чим він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі поданих доказів. Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не є підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , зареєстрований 01 листопада 1997 року у Житомирському міськвідділу реєстрації актів громадського стану, актовий запис № 1898, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище ОСОБА_5 .

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року стянуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 березня 2013 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно повідомлення начальника Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Пересічанської О. № 46485 від 20 липня 2020 року, нарахування поточних аліментів на молодшу дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом №2-635/2436/2013/635/2852/13-ц від 04 жовтня 2013 року, виданого Харківським районним судом Харківської області припинено з досягненням найстаршою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для продовження нарахування аліментів на молодшу дитину стягувачу необхідно звернутися до суду.

Частиною першою статті 8 та статтею 11 Закону Українивід 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Тлумачення положень СК України свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

Оскільки донька проживає разом із матір`ю позивачем у справі, ОСОБА_4 , як батько, зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд врахував вимоги ст.ст.182, 183 СК України, та вважав за необхідне та доцільне стягнути аліменти у зазначеному в позовній заяві розмірі 1/6 частини ,але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому аліменти в розмірі 1/6 частки від доходу відповідача є необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому судом враховано, що нарахування поточних аліментів на молодшу дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом №2-635/2436/2013/635/2852/13-ц від 04 жовтня 2013 року, виданого Харківським районним судом Харківської області припинено з досягненням найстаршою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також зазначено, що зважаючи на наявність у відповідача інших утриманців матері похилого віку, матеріальне становище платника аліментів та його стан здоров`я, розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає,що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України від 17 травня 2017 року N2037- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

В постанові Великої Палата Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 вказується, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Таким чином, стягнення з відповідача 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не суперечить вимогам закону та є мінімальним гарантованим розміром аліментів, встановленим на законодавчому рівні.

Неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Зазначені обставини відповідачем не спростовані та не оспорюються.

Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Така матеріальна допомога може надаватися батьками в добровільному порядку або після звернення до суду з відповідною позовною заявою. Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності.

Відповідно до вимог ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Судом також встановлено, що відповідач з 05 жовтня 2017 року працює в ТОВ «Житлобуд-2» на посаді муляра 5 розряду бригади мулярів. Нарахований дохід за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2020 року становить 148 723,75 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ «Житлобуд-2» за № 338 від 26 листопада 2020 року.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку ОСОБА_6 .. Як вбачається із медичної документації, наданої відповідачем, останній має захворювання вен ніжних кінцівок, у зв`язку з чим, йому призначені прийом лікарських препаратів та планове оперативне лікування.

Разом із цим, за матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває у працездатному віці, не хворіє на тяжкі хвороби, які б впливали на його працездатність та необхідність проходження стаціонарного лікування. Наявні в матеріалах справи відомості щодо наявних у відповідача захворювань, не дають підстави для визначення відсутності можливості працювати та сплачувати аліменти у необхідному розмірі.

Слід зазначити, що відповідач має постійне місце роботи, наявність на утриманні мати похилого віку не звільняє його від обов`язку на рівні з матір`ю утримувати свою неповнолітню доньку, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи , які мають правове значення для вирішення спору.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова