АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року

м. Чернівці

справа № 724/970/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Паучек І.І.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Гураль Л.Л.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2010 року в сумі 16 351 гривня 25 копійок.

Посилався на те, що 27 вересня 2010 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 була надана кредитна карта та кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Станом на 26 квітня 2020 року у відповідачки внаслідок неналежного виконання умов договору є заборгованість в сумі 16 351 гривня 25 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 013 гривень 99 копійок, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4032 гривень 44 копійки, пені в сумі 50 гривень, штрафу в сумі 1254 гривень 82 копійки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку відповідно до умов договору від 27 вересня 2010 року заборгованість за тілом кредиту в сумі 11 013 гривень 99 копійок.

В решті позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 27 вересня 2010 року відсутня домовленість щодо сплати відсотків, пені та штрафу за невиконання умов договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в частині стягнення відсотків, пені та штрафу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині, яка оскаржується, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження укладення договору між сторонами, яким визначено відсотки за кредитним договором, пеню, штраф, порядок їх нарахування та розмір.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

27 вересня 2010 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В заяві відповідачка просила оформити на її ім`я платіжну карту кредитку «Універсальна». ОСОБА_1 засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.24).

Також ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». З вказаної довідки вбачається, що сторони погодили умови щодо базової процентної ставки в розмірі 3 проценти щомісяця (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році), погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 процентів від суми заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, пеню за невчасне погашення заборгованості, яка складається з пені в розмірі базової процентної ставки за договором поділеної на 30 днів, яка нараховується за кожен день прострочення та пені в розмірі 1 проценту від заборгованості, але не менше 30 гривень в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць, за наявність прострочення по кредиту та процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення в суму 50 гривень та більше, штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів в сумі 500 гривень та 5 процентів від суми заборгованості по кредитному ліміту (а.с.25).

З розрахунку заборгованості станом на 20 квітня 2020 року вбачається, що відповідачці внаслідок неналежного виконання умов договору нараховано банком заборгованість за відсотками в сумі 4032 гривні 44 копійки за період з 1 листопада 2019 року по 1 березня 2020 року, пеню в сумі 50 гривень та штраф в сумі 1254 гривні 82 копійки (а.с.15)

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що за період з 1 жовтня 2010 року по 12 квітня 2020 року відповідачка користувалася кредитними коштами банку (а.с.16-21).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Щодо вимоги про стягнення процентів за договором

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 27 вересня 2010 року вбачається, що сторони, укладаючи договір про надання банківських послуг, досягли домовленості щодо сплати процентів, їх розміру та порядку погашення таких процентів.

Разом з тим апеляційний суд не погоджується з розміром процентів, які нараховані банком за період з 1 листопада 2019 року по 1 березня 2020 року у зв`язку з тим, що процента ставка відмінна від тої, яку сторони погодили в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 27 вересня 2010 року.

Проценти за період з 1 листопада 2019 року по 1 березня 2020 року складають 1674 гривні 13 копійок, виходячи з наступного розрахунку:

Період розрахунку процентівТіло кредитуПроцента ставкаКількість днів у періодіПроценти за вказаний періодРозрахунки
Листопад 201911013,99330330,4211013,99/100х3х12/360х30=330,4197
Грудень 201911013,99331341,4311013,99/100х3х12/360х31=341,43369
Січень 202011013,99331341,4311013,99/100х3х12/360х31=341,43369
Лютий 202011013,99329319,4111013,99/100х3х12/360х29=319,40571
Березень 202011013,99331341,4311013,99/100х3х12/360х31=341,43369
Всього:1674,13

Судом апеляційної інстанції враховано, що рішенням суду першої інстанції встановлено та стягнуто з відповідачки ОСОБА_1 на користь банку борг за тілом кредиту в сумі 11 013 гривень 99 копійок. Рішення у вказаній частині не оскаржено.

Апеляційний суд вважає помилковим аргумент позивача про те, що сторони погодили підвищену процентну ставку за договором.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріали справи не містять доказів про погодження сторонами умов договору щодо іншої процентної ставки, крім 3 проценти щомісяця, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими процентами, які розраховував, виходячи з місячної процентної ставки 3,5 та 7 відсотків.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву від 27 вересня 2010 року

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили зміну процентної ставки за договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц (провадження №61-10096св20).

Щодо вимог про стягнення пені

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення пені за користування кредитними коштами.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони погодили умови договору щодо сплати пені.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком нарахована пеню в сумі 50 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Щодо вимог про стягнення штрафу

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення штрафу з тих підстав, що сторони не погодили умов договору щодо сплати штрафу.

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони погодили умови договору щодо сплати штрафу.

Однак штраф не підлягає стягненню з відповідачки з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

Вимоги банку про стягнення з відповідача пені та штрафу є подвійною відповідальністю і суперечить статті 61 Конституції України.

Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

Враховуючи наведене вище, принципи справедливості та розумності, розмір нарахованого банком штрафу та пені, з відповідачки на користь банку підлягає стягненню тільки пеня.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №664/2784/15-ц.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в частині відмови в позові про стягнення відсотків та пені слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитними коштами в сумі 1674 гривень 13 копійок та пені в сумі 50 гривень.

Рішення в частині відмови в позові про стягнення штрафу слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови та рішення суду першої інстанції вбачається, що суди прийшли до висновку про задоволення позову на загальну суму 12 738 гривень 12 копійок, що становить 77,90 процентів від ціни позову (16 351 гривня 25 копійок).

З платіжного доручення від 11 червня 2020 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2102 гривні (а.с.5).

З платіжного доручення від 11 грудня 2020 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 3153 гривні (а.с.90).

З платіжного доручення від 28 січня 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду касаційної скарги сплатив судовий збір в сумі 4204 гривні (а.с.123).

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 7368 гривень 56 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2020 року в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» проценти за користування кредитними коштами в сумі 1674 (одну тисячу шістсот сімдесят чотири) гривні 13 копійок та пеню в сумі 50 (п`ятдесят) гривень.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2020 року в частині відмови в позові про стягнення штрафу змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 7368 (сім тисяч триста шістдесят вісім) гривень 56 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 квітня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна