Справа № 504/4320/20
провадження №2/504/1397/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2021смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Доброва П.В.,

за участю секретаря Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Доброслав Лиманського району Одеської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) звернулась до Комінтернівського районного суду в Одеській області із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2 ), та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0506 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:3023, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227; номер запису про право власності/довірчої власності: 26005797; та просила судові витрати покласти на відповідача. Вимоги обгрунтовані тим, що під час оформлення на ім`я ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0506 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та виконання комплексу топографічно-геодезичних робіт як невід`ємної частини процедури присвоєння кадастрового номеру, була допущена геодезична помилка, внаслідок чого частина земельної ділянки, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , була внесена до бази даних АС ДЗК як ділянка ОСОБА_3 , а в подальшому його спадкоємиці ОСОБА_2 , що на даний час створює їй перешкоди у праві власності.

Ухвалою від 22 грудня 2020 року було прийнято позовну заяву (зміст та форма позовної заяви та доданих до неї документів відповідає вимогам ст.175 ЦПК України) та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (враховуючи вимоги ст.ст.274, 276, 277 ЦПК України), та призначене підготовче судове засідання.

Позивачем було надано клопотання про розгляд справи без її участі за наявними в справі матеріалами, позовні вимоги підтримала у повному обсязі й наполягала на їх задоволені.

Відповідач Головное управління Держгеокадастру в Одеській області у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду відзив, яким підтвердив наявність часткового співпадіння площі земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:3023 з земельною ділянкою позивача, зазначивши, що у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , Головним управлінням буде виконано рішення суду у справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, належним чином сповіщалась про час та місце судового засідання, про причини неявки в судове засідання не повідомила.

Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом також враховується, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Таким чином, неявка відповідача, без надання жодних належних та допустимих доказів поважності неприбуття у судові засідання, свідчить про зловживання відповідачем наданими йому процесуальними правами та порушення строків розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, судом в судовому засіданні було ухвалено провести розгляд справи за відсутності позивача й відповідачів, оскільки їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, за наявними в ній матеріалами, з метою дотримання строків розгляду справи, а також з огляду на те, що сторони мали можливість надати усі необхідні докази на підтвердження їх посилань та заперечень, заявити відповідні клопотання, у підготовчому засіданні.

Згідно з ч.2 ст.282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0659 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , - згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №466919, зареєстрованого 27.02.2003 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1982.

Зважаючи на відсутність кадастрового номеру та з метою його присвоєння, позивач ОСОБА_1 звернулась до ліцензованої землевпорядної організації товариства з обмеженою відповідальністю ТЕРРА КОМ, якою була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель гр. ОСОБА_1 , що використовується за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , і подана для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру (державної реєстрації земельної ділянки) до відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Відповідно до рішення №РВ-020 від 17.07.2020 року державного кадастрового реєстратора Латій М.М. «про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру», державним кадастровим реєстратором розглянуто заяву про внесення відомостей від 02.07.2020 року №ЗВ-020 разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме перетин ділянок з ділянкою :02:002:3023 площа співпадає на 64,4189%, перетин ділянок з ділянкою :02:002:1466 площа співпадає на 1,076%.

Зазначена земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0506 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:3023, належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 394, виданого 04.05.2018 року приватним нотаріусом Орзіх Ю.Г. Лиманського районного нотаріального округу Одеської області, право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227, номер запису про право власності/довірчої власності: 26005797, прийнятого у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , котрому земельна ділянка належала на праві власності згідно державного акту серії ЯА 288612 від 23.05.2005 року, що була зареєстрована 29.12.2017 року відділом у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Стаття 79 Земельного кодексу України встановлює, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст.79 1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

У відповідності до п.2 Розділу VII Закону України «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи.

Таким чином, належна ОСОБА_1 на праві власності земельна ділянка площею 0,0659 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 є сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру, а під час оформлення на ім`я ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0506 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та виконання комплексу топографічно-геодезичних робіт як невід`ємної частини процедури присвоєння кадастрового номеру, була допущена геодезична помилка, внаслідок чого частина земельної ділянки, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , була внесена до бази даних АС ДЗК як ділянка ОСОБА_3 , а в подальшому його спадкоємиці ОСОБА_2 .

Згідно ч.2 ст.373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до Закону.

Згідно з ч.1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України - право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Для приватизації земельної ділянки, відповідно до ст.198 ЗК України необхідним є встановлення та узгодження її розмірів.

Частина 13 ст.79 1 Земельного кодексу України встановлює, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації .

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Пунктом 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 передбачено, що державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради.

Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень ч.1 ст.155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до положень ч.2 ст.158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, відповідно до ст.ст.316, 317, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до п. 2, 7, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ судам (підсудні) справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

Відповідно до правової позиції визначеної Верховним Судом України державний акт на право власності на земельну ділянку законодавчо прирівняний до інших титулів на право власності, тобто підстав виникнення цього права, а саме, до цивільно-правових угод та заповітів. Припинення правовідношення власності відповідача на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії правового титулу, як підстави виникнення такого права, тобто визнанням недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. При цьому припинення правовідношення власності відповідача, як спосіб захисту цивільного права, можливе у разі реалізації позивачем свого права на звернення до суду відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України. (Постанови Верховного Суду України від 22.10.2012 року у справі № 3-34гс12, від 22.05.2013 року у справі № 6-33цс-13, від 03.07.2013 року у справі № 6-62цс13).

Згідно ст.198 Земельного кодексу України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до п.2.3, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43 (яка була чинною на момент оформлення державного акта ОСОБА_3 ) межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості.

Кадастровий план земельної ділянки, що складається за результатами кадастрової зйомки в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації; межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки.

Таким чином, проведення геодезичної зйомки земельної ділянки ОСОБА_3 мало відбуватись з урахуванням існуючих меж земельних ділянок парканів, які окрім іншого мали бути відображені в кадастровому плані земельної ділянки. Однак ці норми були порушені, що мало наслідком неналежне проведення геодезичних вишукувань.

Згідно з ч.10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлює, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим аби органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт і, одночасно, порушення зв`язку з прийняттям вказаного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси окремих осіб, він може бути визнаний незаконним та скасований у судовому порядку.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі: відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

У відповідності до ст.ст.91, 96, 103, 106 ЗК України власники та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення права на землю кожного з них. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Аналізуючи встановлені судом обставини у сукупності із зазначеними нормами Закону, суд дійшов висновку, що під час оформлення та видачі на ім`я ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку та подальшого переоформлення права власності на цю земельну ділянку були порушені конституційні права позивачки, серед яких: передбачене ст.41 Конституції України непорушність права власності (ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним) та Цивільного кодексу України; були порушені норми Земельного кодексу, внаслідок чого проведення геодезичних зйомок відбулося з порушенням прав суміжних землекористувачів.

За вказаних обставин, реєстрація земельної ділянки площею 0,0506 га, якої фактично та у натурі не існує, створює для позивача як власника земельної ділянки площею 0,0659 га, труднощі при присвоєнні кадастрового номеру (частковий збіг земельних ділянок) та її реєстрації у Державному земельному кадастрі і Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0506 га, - для можливості відновлення порушеного права позивача.

Згідно ст.141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем сплачений судовий збір у загальної сумі 920,00 гривень, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 137, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 267, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки - задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0506 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:3023, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227; номер запису про право власності/довірчої власності: 26005797.

Скасувавши в державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0506 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:3023, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227; номер запису про право власності/довірчої власності: 26005797.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 920 (дев`ятсот двадцять 00коп.) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров