Постанова

Іменем України

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 342/638/18

провадження № 61-1437св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Городенківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 рокуу складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Городенківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про звільнення майна з-під арешту.

Позов мотивовано тим, що 09 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 215/КВ/Ф-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі

25 000,00 доларів США з розрахунку 13,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (іпотекодавці) за договором іпотеки від

09 листопада 2006 року передали у іпотеку нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належав іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності за № 62 від 30 червня 1993 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк, як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, згідно вказаного договору АТ «Дельта Банк» набуло права вимоги по Кредитному договору № 215/КВ/Ф-06.

Станом на 11 червня 2018 року позичальник умови кредитного договору

№ 215/КВ/Ф-06 належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Позивач зазначав, що 02 березня 2018 року на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 115942166 йому стало відомо, що постановою головного державного виконавця ВДВС Городенківського районного управління юстиції Василіва Б. В. від 03 червня 2009 року АА № 966083 накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про обтяження 8772457 від 03 червня 2009 року). Зазначений запис у Реєстрі порушує права як іпотекодержателя, який має переважне перед іншими кредиторами право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору згідно статей 1, 36 Закону України «Про іпотеку».

ПАТ «Дельта Банк» просило зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою головного державного виконавця ВДВС Городенківського районного управління юстиції Василіва Б. Б. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 966083 від 03 червня 2009 року (номер запису про обтяження: 8772457 від 03 червня 2009 року).

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від

27 серпня 2018 року у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту відмовлено в зв`язку з його смертю, а за позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від

12 липня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Знято арешт з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , який накладено 03 червня 2009 року згідно постанови ВДВС Городенківського районного управління юстиції, головного державного виконавця Василів Б. Б., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 966083, 03 червня 2009 року (номер запису про обтяження: 8772457 від 03 червня 2009 року).

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 762,00 грн судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень статей 54, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статей 1, 3 Закону України «Про іпотеку», встановивши, що позивач має пріоритетне право як перший іпотекодержатель майна на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав та вимог інших осіб на майно Дронюків, оскільки зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно інших осіб підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд, з урахуванням статей 256, 257 ЦК України, виходив з відсутності підстав для застосування позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача ОСОБА_1 , оскільки позивач дізнався про своє порушене право 02 березня 2018 року, а до суду з цим позовом звернувся 19 червня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що звертаючись із позовом про звільнення майна з-під арешту (квартири), позивач пред`явив позов не до всіх співвласників квартири. Переможець електронних торгів ОСОБА_5 не був залучений до участі у справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

17 січня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року та залишити в силі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2019 року.

Касаційна скарга, мотивована тим, що звертаючись із позовною заявою про звільнення майна з-під арешту, банк пред?явив позов до всіх співвласників квартири, які мають відповідати за цим позовом, оскільки відповідно до інформаційної довідки № 115942166, сформованої 02 березня 2018 року, власниками квартири є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Заявник вказує, що наявність виникнення права власності у ОСОБА_5 внаслідок набуття майна за результатами електронних торгів є непідтвердженим припущенням апеляційного суду, оскільки листом від 19 листопада 2019 року

№ 2821 Городенківський районний ДВС повідомив про те, що надати копію зведеного виконавчого провадження № 11846350 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь різних стягувачів, в межах якого відбулися електронні торги, немає можливості у зв?язку із знищенням зведеного виконавчого провадження, що перебувало в архіві, згідно Інструкції з ведення діловодства в органах виконавчої служби.

Доводи інших учасників справи

03 березня 2020 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив, у кому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Городенківського районного суду Івано-Франківської області.

21 лютого 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 09 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 215/КВ/Ф-06, за умовами якого банком надано позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 25 000,00 доларів США. Строк дії кредитного договору визначено 36 місяців. Дата повернення кредиту - 08 листопада 2009 року. Процентна ставка за користування кредитом - 13,5 % річних, комісія за надання кредиту (встановлення ліміту кредитування) - 1,5 % (одноразово) від суми кредиту; комісія за управління кредитом - відсутня; комісія за видачу готівкових коштів - 0,3% від суми кожного траншу; комісія за дострокове повернення кредиту відсутня.

09 листопада 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (іпотекодавцем), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (іпотекодавцями - майновими поручителями) укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна - трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Станом на 11 червня 2018 року позичальник умови кредитного договору

№ 215/КВ/Ф-06 належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

30 червня 2010 між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ Укрпромбанк передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з пункту 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З витягу з Додатку № 2 до Договору про передачу та Кредитних зобов`язань «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року включено кредитний договір № 215/кв/ф-06 від 09 листопада 2006 року № .

Відомості про державну реєстрацію іпотеки нерухомого майна - квартири по

АДРЕСА_1 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку 5860415 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

від 31 травня 2014 року. Іпотекодержатель - ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до акту про проведені електронні торги від 18 жовтня 2015 року 1/4 частина квартири, яка належала ОСОБА_4 , вартістю 20 048,61 грн, реалізована на електронних торгах, а покупцем є ОСОБА_5 .

Апеляційним судом перевірено копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матеріалів якої встановлено, що із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . До спадкової маси 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 , не входила.

Зі змісту повідомлення Городенківського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 01 січня 2019 року № 1 арешт накладався 29 грудня 2014 року на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 по зведеному виконавчому провадженні 311846350; 1/4 частку зазначеної квартири, що належить ОСОБА_2 по зведеному виконавчому провадженню № 27721828; 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 по зведеному виконавчому провадженню 27733576. Арешт на 1/4 частку квартири

АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 Городенківським відділом ДВС не накладався.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини шостої та сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У статті 35 Закону зазначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 вказаного Закону передбачений певний порядок позасудового врегулювання, а саме сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень статті 37 Закону «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктами 8-10 розділу X чинного на час проведення електронних торгів Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2015 року за № 1620/28065, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Тобто вказаний акт про проведені електронні торги від 18 жовтня 2015 року щодо продажу 1/4 частини квартири, яка належала ОСОБА_4 , і була реалізована на електронних торгах за його життя покупцю ОСОБА_5 є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на електронних торгах, а отже, є договором.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Отже, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Установивши, що звертаючись із позовом про звільнення майна з-під арешту (квартири), позивач пред`явив позов не до всіх співвласників квартири, оскільки переможець електронних торгів ОСОБА_5 не був залучений до участі у справі, а апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду справи позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі відповідачів, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №910/856/17, провадження № 12-128гс18.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 753/2741/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 911/845/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17.

Відповідно до частин 1-3 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на переконання позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи обмежені процесуальні можливості на залучення апеляційним судом співвідповідачів, суд дійшов правильного висновку, що позов пред`явлено не до всіх відповідачів, які мають відповідати за цим позовом, у зв`язку із чим обґрунтовано відмовив у позові з підстав незалучення всіх належних відповідачів у справі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду

від 23 січня 2019 року у справі № 303/2845/15-ц (провадження № 61-17802св18) та від 24 квітня 2019 року у справі № 298/536/16-ц (провадження № 61-10338св18).

Аргументи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до незгоди з висновком суду апелційної інстанції та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська