Справа № 171/1966/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Апостолове Дніпропетровської області Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чумак Т.А. за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 56000 грн. та моральну шкоду в розмірі 250000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є потерпілим у кримінальному провадженні № 0002425 від 02.12.2013 року стосовно ОСОБА_2 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.185 КК України. 02.10.2020 року вказане кримінальне провадження закрито в зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, а поданий ним цивільний позов залишено без розгляду.

Вказує, що на момент скоєння злочину він та його пес офіційно працювали охоронцями у ПрАТ «Криворізьке рибоводне сільськогосподарське підприємство» по договору, а також працювали охоронцями у ДП «Придніпровська залізниця», де отримували заробітну плату.

Крім того, зв`язку зі злочинними діями ОСОБА_2 позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого 6 місяців лікувався з апаратом Іллізарова та 3 місяці проходив реабілітаційний курс.

Зазначає, що на лікування ним витрачено наступні кошти: придбання ліків в аптеках - 1817 грн.; придбання апарату Іллізарова - 2500 грн.; застосування анестезії на операцію - 350 грн.; придбання операційної білизни - 250 грн.; поїздки в м. Кривий Ріг на перев`язку та утримання апарату Іллізарова 2 рази на місяць на протязі 6 місяців - 1200 грн. (200 грн.х6 міс.); втрата заробітної плати в зв`язку з хворобою та непрацездатністю на додатковій роботі - 12000 грн. за 9 місяців роботи; втрата заробітної плати собакою - 3150 грн. (350 грн.х9 міс.); втрата заробітної плати в зв`язку з хворобою та непрацездатністю на основній роботі - 25000 грн. за 9 місяців роботи; інші втрати в зв`язку з неможливістю виконувати роботу по домашньому господарству на протязі 9 місяців - 10000 грн., всього - 56000 грн.

Вказує, що злочинними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки він не міг в зв`язку з ушкодженням здоров`я працювати та отримувати заробітну плату, не міг виконувати роботу по веденню домашнього господарства, був позбавлений можливості надати своїй сім`ї належне забезпечення, повноцінне харчування та лікування. Крім того, він переніс душевні страждання у зв`язку з фактом розбійного нападу на нього та неможливістю користуватися всіма благами та перевагами, які дає нормальне здоров`я, а не життя з переламаною ногою.

27.10.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

В ході проведення підготовчого судового засідання відповідачем ОСОБА_2 та його представником адвокатом Кудлюком О.І. відзив на позов не надано.

02.03.2021 року підготовче судове засідання закрито та призначено судовий розгляд справи.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просить його задовольнити. Також пояснив, що з часу заподіяння йому тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача останній жодного разу не поцікавився станом його здоров`я, не відшкодував завдану матеріальну шкоду, яку понесла його сім`я в зв`язку з його тривалим лікуванням, не зважаючи на те, що позов ним було подано ще у 2012 році. Таке відношення відповідача завдає додаткових моральних страждань, оскільки травму він отримав під час перебування на роботі з охорони ставків та своїми діями перешкоджав відповідачу скоювати злочин. Зазначив, що до цього часу його турбує біль в області травми, він до цього часу не може в повній мірі виконувати роботу по веденню домашнього господарства, оскільки частково втратив працездатність, яка вже ніколи не буде відновлена. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кудлюк О.І. в судове засідання 21.04.2021 року, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового розгляду, не прибули.

06.04.2021 року від представника відповідача адвоката Кудлюка О.І. на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача. Також у заяві зазначено про те, що сторона позивача позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, а також просить застосувати наслідки спливу позовної давності.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також матеріали кримінального провадження № 171/458/17 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.185 КК України, встановив наступне.

Згідно ухвали Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року, постановленої у кримінальному провадженні № 0002425 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.286 КК України, вказане кримінальне провадження закрито в зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.

Вказаною ухвалою цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.

Як вбачається зі вказаної ухвали суду, 02 липня 2011 року, приблизно о 02 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», р/н НОМЕР_1 , рухався про проїзній частині з грунтовим покриттям поблизу нагульного ставку № 6 ПрАТ «Криворіжрибсільгосп», що розташований поблизу с. Михайлівка Апостолівського району Дніпропетровської області. Під час руху зі сторони с. Нива Трудова в напрямку с. Михайлівка Апостолівського району водій ОСОБА_2 , не переконавшись в безпеці маневру, який виконує, змінив напрямок та виїхав за межу проїзної частини, а саме - на праве по ходу руху автомобіля узбіччя, де ненавмисно з необережності скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , тим самим ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Невиконання вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України ОСОБА_2 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішоходу ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. В діях ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією, яка розглядається.

Приймаючи рішення щодо звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, суд дійшов висновку про наявність події та складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст.286 КК України, та про вчинення вказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_2 .

Ухвала Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року учасниками кримінального провадження не оскаржувалася та набрала законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, ухвала Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року щодо закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_2 є обов`язковою для суду, що розглядає вказану цивільну справу, в частині встановлення факту скоєння ОСОБА_2 02.07.2011 року дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження, і вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізична особа має право на відшкодування їй заробітку (доходу), втраченого нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно наданих позивачем ОСОБА_1 фіскальних чеків на придбання медикаментів ним було витрачено кошти на загальну суму 1793,74 грн. Суд приймає до уваги та визнає належними та допустимими доказами у справі вказані фіскальні чеки та копії чеків, виданих КП «Фармація» аптека № 11, якими підтверджено понесені позивачем витрати на придбання медикаментів.

Таким чином, судом на підставі наданих та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позивачем ОСОБА_1 понесено витрати на придбання медикаментів на загальну суму 1793,74 грн., тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати в сумі 1793,74 гр. (а.с.68-72).

Позовні вимоги щодо стягнення витрат на придбання апарату Іллізарова в розмірі 2500 грн., анестезії - 350 грн., операційної білизни - 250 грн., поїздки в лікарню - 1200 грн., інших втрат в розмірі 10000 грн. свого підтвердження не знайшли, тому в цій частині позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Судом також встановлено, що на підставі договору № 70 про надання послуги з використання собаки, пов`язаної з охороною та супроводженням вантажу, від 15.03.2010 року ОСОБА_1 як виконавець зобов`язався надавати послуги ДП «Придніпровська залізниця» з несення служби у воєнізованій охороні з власною собакою по кличці «Гіт», 24.03.2006 р.н. , породи кавказька вівчарка, а замовник зобов`язався виплачувати виконавцю за надані послуги в розмірі 351 гривні, що є витратами на одну собаку в місяць, а також витрати на медичне обслуговування собаки при наявності платіжних документів. Відповідно до п.5.2 вказаного договору він продовжує дію у разі, якщо жодна із сторін в місячний термін до закінчення договору не заявить про його зміну або розірвання (а.с.65-66).

Згідно довідки про нараховані позивачу доходи за період непрацездатності, виданої Структурним підрозділом «Криворізький загін воєнізованої охорони» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 24.02.2021 року, позивач отримав доходи згідно наданих листків непрацездатності в період із серпня 2011 року по квітень 2012 року (а.с.48).

В судовому засіданні позивач пояснив, що хворів з моменту заподіяння травми - 12.07.2011 року 6 місяців та 3 місяці тривав курс реабілітації, до роботи він приступив у квітні 2012 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на протязі 9 місяців позивач в зв`язку з отриманням ушкодження здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача не отримував дохід на підставі № 70 про надання послуги з використання собаки, пов`язаної з охороною та супроводженням вантажу, від 15.03.2010 року в розмірі 351 грн. щомісяця, втрачений дохід складає 3159 грн., який згідно ч.1 ст.1195 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми втрати заробітної плати в зв`язку з хворобою та непрацездатністю на додатковій роботі в розмірі 12000 грн. за 9 місяців роботи та втрати заробітної плати в зв`язку з хворобою та непрацездатністю на основній роботі в розмірі 25000 грн. за 9 місяців роботи задоволенню не підлягають, оскільки в порушення вимог ст.ст.12,81 ЦПК України позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження вказаних вимог.

Так, в судовому засіданні позивач пояснив, що сума втрати заробітної плати на основній роботі ним розрахована як різниця між заробітною платою, яку він міг отримати, та виплатою коштів на підставі листків непрацездатності, проте позивачем не надано докази на підтвердження розміру заробітної плати, яку він мав би отримати, та розміру втрати заробітної плати. Стосовно втрати заробітної плати на додатковій роботі позивачем також не надано докази на підтвердження розміру заробітної плати, яку він розраховував отримати. Крім того, згідно довідки ПАТ «Криворізьке рибоводне сільськогосподарське підприємство» від 19.02.2021 року позивач працював у вказаному підприємстві з 22.06.2011 року та 22.07.2011 року був звільнений за власним бажанням в зв`язку з неможливістю виконувати трудові обов`язки. Вказана довідка не містить відомостей щодо розміру заробітної плати позивача (а.с.47).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 4952,74 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

П.3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток лівої гомілки у верхній третині зі зміщенням, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вказана обставина підтверджується висновком експерта № 110 від 28.12.2011 року (а.с.73-75). Зі вказаного висновку експерта також встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КЗ «Міська клінічна лікарня № 2» м. Кривого Рогу з 02 по 17 липня 2011 року, 02 та 05 липня 2011 року позивач був прооперований та йому встановлено апарат Іллізарова.

Згідно висновку експерта № 110/86-додатковий від 04.08.2014 року стосовно ОСОБА_1 (а.с.76-80) при судово-медичній експертизі виявлено закритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки у верхній її третині зі зміщенням. Встановлені ушкодження призвели до контрактури лівого гомілково-ступневого суглобу, за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності менше ніж на одну третину (менше 33%).

У вказаному висновку також зазначено, що ОСОБА_1 29.07.2014 року був проконсультований лікарем-травматологом на предмет встановлення функції лівої нижньої кінцівки. Діагноз: «Сросшийся оперированный по Иллизарову перелом костей левой голени. Посттравматический ДОА левого сустава. Контрактура. Болевой синдром».

Суд вважає, що незаконними діями відповідача позивачу ОСОБА_1 було завдано моральних страждань, оскільки в результаті неправомірних дій відповідача позивачу було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими він тривалий час знаходився на лікуванні, при цьому позивач переніс дві операції, на протязі 6 місяців - до 06.12.2011 року у позивача був встановлений апарат Іллізарова, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, для самообслуговування та забезпечення своєї сім`ї. Заподіяні тілесні ушкодження завдавали позивачу фізичного болю на протязі тривалого часу та призвели до виникнення посттравматичного ДОА лівого суглобу, контрактури та больового синдрому.

Суд вважає доведеним, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає не тільки у заподіянні тілесних ушкоджень та фізичного болю, а також полягає у порушенні нормального укладу життя позивача, необхідності вживати додаткових зусиль для організації свого життя, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя на протязі тривалого часу, порушенні стосунків з оточуючими людьми, а настанні інших негативних наслідків, зокрема, пригніченого стану позивача, оскільки тілесні ушкодження позивачу було заподіяно відповідачем при вчинені крадіжки чужого майна, охорону якого здійснював позивач відповідно до укладеного трудового договору.

Крім того, суд враховує ту обставину, що з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, тобто з 12.07.2011 року, пройшло 9 років 9 місяців, проте за вказаний період часу відповідач, не зважаючи на визнання своєї вини у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення та пред`явлення позивачем у грудні 2012 року позову про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, не вжив жодного заходу для відшкодування позивачу завданої шкоди, не цікавився станом здоров`я позивача, що в свою чергу завдає позивачу моральних страждань.

Також суд враховує, що відповідачем відзив на позов та докази на спростування доводів позивача до суду у встановлений судом строк не надано.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, характер, тривалість (9 років 9 місяців) і обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, невідворотність наслідків, що настали від неправомірних дій відповідача (фізичний біль на протязі тривалого часу, виникнення посттравматичного ДОА лівого суглобу, контрактури та больового синдрому), поведінку відповідача, який на протязі тривалого часу навіть не намагався відшкодувати завдану ним шкоду позивачу, а також враховуючи принцип розумності та справедливості, керуючись ст.ст.1167,23 ЦК України, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 100 000 грн.

Клопотання представника відповідача щодо застосування наслідків позовної давності задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 256,257, частина 1 статті 261 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що право на звернення до суду з даним позовом у позивача виникло 12.07.2011 року, з позовом про відшкодування завданої шкоди позивач звернувся 17.12.2012 року в ході розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 . Вказане кримінальне провадження закрито на підставі ухвали Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02.10.2020 року та вказаною ухвалою цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 10.10.2020 року.

З даним позовом позивач звернувся до суду 26.10.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Отже, враховуючи, що час від дня пред`явлення позову (17.12.2012 року) до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду (10.10.2020 року), не зараховується до позовної давності, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропущення позовної давності, оскільки строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 4952,74 грн., моральну шкоду в розмірі 100000 грн., всього в розмірі 104952,74 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Повне рішення виготовлено о 15 год. 28 квітня 2021 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Дніпровський апеляційний суд через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.А.Чумак