Справа № 369/8443/20
Провадження № 2/369/787/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29.04.2021 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазурик Д.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернувся із позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що 21 жовтня 2018 року сталася ДТП за участі водіїв ОСОБА_3 , автомобіль VW Golf д.н.з. НОМЕР_1 та ОСОБА_2 автомобіль Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Київського апеляційного суду встановлено, що зіткнення автомобілів трапилось внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 п. 12.1 ПДР. Згідно висновку оцінювача ТОВ «Агенція «Експертиза та оцінка» від 23.10.2018 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля ОСОБА_2 складає 91 046, 18 грн., вартість проведеної оцінки складає 2500 грн. 26 листопада 2018 року страхова компанія «ПЗУ Україна» частково компенсувала вартість відновлюваного ремонту в розмірі 49500 грн.. За таких обставин, ПАТ «Страхова група «ТАС», де був застрахований автомобіль відповідача, відмовила у виплаті страхового відшкодування. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 41 546,18 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 2500 грн.. та судовий збір в розмірі 940,50 грн.

07.09.2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву вказав, що на момент вищевказаної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ « СГ «ТАС» згідно полісу від 06.06.2018 року, яким встановлено ліміт відповідальності в розмірі 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну, а тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП є безпідставними. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди зазначає наступне, що позивач не було надано доказів і не доведено обставини визначення розмірі відшкодування моральної шкоди. А тому просили суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні 17.03.2021 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Відповідач та його представник в судове засідання призначене на 17.03.2021 року не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило.

В подальшому в судовому засіданні було оголошено перерву до 17 год. 30 хв. 17.03.2021, однак учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована на підставі полісу № АК/9415692 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ «СГ «ТАС». Строк дії полісу з 18.06.2018 року по 17.06.2019 року. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.

11.10.2018 року о 20 годині водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_1 , по вул. Київській в с. Нове Києво-Святошинського району Київської області, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Audi Q5», д/н НОМЕР_2 , зупиненим водієм ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.12.2018 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

З постанови Київського апеляційного суду від 11.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки VW Golf, д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, допустив порушення вимог п. 12.1 ПДР, що призвело до зіткнення з транспортним засобом. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП закрито із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до звіту № 173_19_FO про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.06.2019 року вбачається, що вартість матеріального збитку. Завданого власнику колісного транспортного засобу AUDI Q5 д.н.з. НОМЕР_2 становить 91046 грн. 18 коп.

Відповідно до платіжного доручення № 23312 від 23.11.2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 відповідно до договору RZ. 025842 від 27.07.2018 року у розмірі 49 500 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з вини ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль, яким керував ОСОБА_2 . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ СГ «ТАС».

ОСОБА_2 пред`явив позовні вимоги до ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків, як до особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді.

У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, у межах ліміту відповідальності, розмір якого становить 100 000 грн., відшкодування збитків покладається на страховика. У ОСОБА_3 виникає обов`язок по відшкодуванню шкоди лише у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди. Проте, заявлена до стягнення сума повністю покривається лімітом відповідальності за полісом № АК/9415692 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє.

Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді страждань є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань.

Враховуючи наслідки ДТП, пояснення позивача в позові та відповідача у відзиві на позовну заяву, суд приходить до висновку відмову в задоволенні позовних вимог, щодо моральної шкоди. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в розмірі заявлених позовних вимог.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з зазначених позивачем підстав, та виходячи з наданих доказів і встановлених на їх підставі конкретних обставин та правовідносин, суд не вбачає підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди, а тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову суд не вбачає правових підстав і для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат.

На підставі ст. 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Дубас