Постанова

Іменем України

21 квітня2021 року

м. Київ

справа № 488/1363/17

провадження № 61-11991св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н.О., Краснощокова Є. В. , Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Миколаївобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року у складі судді Селіщевої Л. І. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2020 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариства «Миколаївобленерго» (далі - АТ «Миколаївобленерго»), звернулось із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих споживанням недоврахованої електроенергії.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2020 року у задоволенні позову АТ «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих споживанням недоврахованої електроенергії відмовлено.

Додатковим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Гайдаржия А. В. про розподіл судових витрат задоволено.

Стягнуто з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 10 000,00 гривень.

Суд першої інстанції зробив висновок, що розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим і підстав для його зменшення не встановлено.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Миколаївобленерго» залишено без задоволення, а додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач довела надання їй адвокатом Гайдаржий А. В. послуг у суді першої інстанції у заявленому розмірі, а тому витрати на правову допомогу мають бути відшкодовані відповідачеві позивачем повністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2020 року АТ «Миколаївобленерго» подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Гайдаржия А. В. щодо стягнення з АТ «Миколаївобленерго» витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що представником відповідача не було надано до суду ані звіт про надання послуг, ані акт приймання-передачі послуг по договору, в якому було б зазначено про надання адвокатом відповідачу таких послуг, які зазначені в розрахунку гонорару. Відповідачем значно завищена сума витрат на професійну правничу допомогу, перелік послуг, наданих адвокатом Гайдаржиєм А. В. не відповідає дійсності і суперечить матеріалам справи. Адвокатом Гайдаржиєм А. В. відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 13 вересня 2017 року встановлено розмір гонорару - 100,00 грн. Будь-які інші договори про надання правової допомоги - відсутні. В матеріалах справи відсутній розгорнутий, обґрунтований розрахунок гонорару на 100,00 грн та на 10 000,00 грн. Відповідачем не доведено, що такі витрати були фактичними. Не надано суду доказів понесених витрат на правову допомогу клієнтом, а також не надано доказів щодо отриманої суми гонорару адвокатом Гайдаржиєм А. В., а саме, акти прийому-передачі виконаних робіт. Відповідачем не подано до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат разом з першою заявою по суті спору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

У вересні 2020 року матеріали цивільної справи № 488/1363/17 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року справу за позовом АТ «Миколаївобленерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих споживанням недорахованої електроенергії, призначено до судового розгляду

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

В ухвалі Верховного Суду від 01 вересня 2020 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини

Суди встановили, що заявою від 16 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гайдаржий А. В. просив стягнути із позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача 23 березня 2020 року, в межах п`ятиденного строку, до суду першої інстанції подана заява про ухвалення у вказаній справі додаткового рішення, в якій він просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

До вказаної заяви були додані:

договір про надання правової (правничої) допомоги 13 вересня 2017 року, укладений між Адвокатським бюро Андрія Гайдаржия «Гроно», з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої сторони, та додаток до договору про надання правової допомоги, а саме:

доручення про надання правничої допомоги укладене між АБ «Гроно» та ОСОБА_3 ;

квитанцію до прибуткового касового ордеру від 14 вересня 2017 року на суму 2 000,00 грн;

квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05 червня 2018 року на суму 5 000,00 грн.;

квитанцію до прибуткового касового ордеру від 13 жовтня 2017 року на суму 3 000,00грн.;

розрахунок гонорару у справі №488/1363/17.

Відповідно до розрахунку гонорару у справі 488/1363/17 від 23 березня 2020 року, наданого до заяви про розподіл судових витрат, вбачається, що адвокатом Гайдаржий А. В. було витрачено 7 годин на вивчення та аналіз позовної заяви та доданих документів, аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції та її узгодження з клієнтом, оформлення відзиву та його направлення позивачеві та суду; 4 години на складання адвокатського запиту до позивача, контроль за його виконанням та аналіз відповіді на запит; 1 годину на консультацію клієнта, а також представництво клієнта у суді згідно протоколів судового засідання.

Дорученням про надання правової допомоги від 13 вересня 2017 року, що є додатком до договору про надання правничої допомоги, адвокат Гайдаржий А.В. прийняв зобов`язання на надання правової допомоги по справі № 488/1363/17. Крім того, сторони домовилися, що розмір гонорару за виконання цього доручення, який становить 10 000 грн та сплачується у визначеному порядку 2 000 грн до 13 жовтня 2017 року, 8 000 грн до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги позивач не надавав. Також позивачем не надано доказів з метою доведення надмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягнення з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності розміру понесених витрат, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг й виконаних робіт, а також врахував наданий відповідачем розрахунок гонорару, доданий до заяви про розподіл судових витрат.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо ненадання відповідачем попереднього розрахунку судових витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18 (провадження № 61-12221св20) зазначено, що «на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (дивись постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

Водночас, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат».

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Дундар

Судді: Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов