ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 625/457/20

провадження № 22-ц/818/54/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: заступник начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального Управління юстиції (м. Харків) Абрамов Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: заступник начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального Управління юстиції (м. Харків) Абрамов Р.М. на дії державного виконавця, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 11 грудня 2020 року, постановлену суддею Лосєвим Д.К., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересована особа: заступник начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального Управління юстиції (м. Харків) Абрамов Р.М.

Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 11 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1) ч.1 ст.186 ЦПК України заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки дана скарга підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства на підставі положень ст.446 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судову засідання суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не з`явилася.

Позивачу ОСОБА_1 направлялись судові повістки на адресу: АДРЕСА_1 , яку вона сама зазначила у скарзі, в тому числі апеляційній скарзі.

Судова повістка, яка направлялась ОСОБА_1 на вищевказану адресу, з викликом її в судове засідання призначене 24 березня 2021 року була вручена останній 09 березня 2021 року, тобто завчасно.

Розгляд справи було відкладено на 28 квітня 2021 року.

Разом з тим, судова повістка, яка направлялась ОСОБА_1 на вищевказану адресу, з викликом її в судове засідання призначене 28 квітня 2021 року, повернулась до суду без вручення з відміткою на конверті адресат відсутній за вище вказаною адресою.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Не дивлячись на те, що завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться не перед сторонами процесу, а перед органом судової влади, вказана обставина жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь в справі, направлене на те, що умисне перешкодило досягнення органом судової влади вказаних завдань.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Враховуючи, що такі проблеми можуть ущемити право кожного на судовий розгляд в розумні терміни, відповідно до статті 6 Конвенції; усвідомлюючи, що неефективні чи неналежні процедури і зловживання сторонами правом на оскарження спричиняють невиправдані затримки і можуть підірвати довіру до системи правосуддя; будучи переконаним, що ефективні процедури оскарження відповідають інтересам усіх сторін у судовому провадженні та інтересам відправлення правосуддя; враховуючи Рекомендацію R (81) 7 про заходи з полегшення доступу до правосуддя, Рекомендацію R (84) 5 про принципи цивільного судового провадження, спрямовані на удосконалення функціонування системи правосуддя, Рекомендацію R (86) 12 щодо заходів із попередження та зменшення надмірного обсягу роботи в судах і Рекомендацію R (93) 1 про ефективний доступ до закону і правосуддя для найбідніших верств населення, рекомендує урядам держав-учасниць вжити чи посилити, залежно від обставин, всі заходи, які вони вважають за необхідне, задля покращання функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і господарських справах

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Оскільки ОСОБА_1 була обізнана про існування даної справи, та розгляд її апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте не з`явилася в судове засідання без поважних причин, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Із змісту п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що окремими виконавчими документами є також рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

На спірні правовідносини поширюється саме Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно положень ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Із змісту скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати дії заступника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального Управління юстиції (м. Харків) Абрамов Р.М. по виданню постанови АСВП №60892641 від січня 2020 року про звернення стягнення на доходи боржника відносно неї та направлення цієї постанови до ФГ «ДОРІД».

Із вказаною постанови вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі вимоги Південного ГУ ДФС від 04 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми боргу.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно положень ч.4 ст.25 цього Закону вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Таким чином, вимога Південного ГУ ДФС від 04 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави суми борг є окремим виконавчим документом, виданим Південним ГУ ДФС; сторонами є боржник ОСОБА_1 , а стягувач Південний ГУ ДФС.

З урахування викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 11 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна