Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/13/21

22 квітня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Тисменицького міськвиконкому, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітніх дітей - синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 30.09.2006 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, у якому народилося троє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя у неї з відповідачем не склалося й рішенням Тисменицького районного суду від 23.03.2016 року вони розірвали шлюб. Згідно з рішенням суду діти залишились проживати з нею. Відповідач життям дітей не цікавиться та не спілкується з ними, аліменти на їх утримання сплачує нерегулярно, іншим чином про матеріальний добробут синів не дбає. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то просить позбавити його батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали з викладених підстав, вказали, що відповідача слід в судовому порядку позбавити батьківських прав щодо синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дітей.

Представники органу опіки та піклування Тисменицького міськвиконкому підтримали висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак щодо вирішення спору поклалися на розсуд суду.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що вони з позивачкою припинили спільне проживання через надмірне втручання родичів позивачки в їхню сім`ю. Він неодноразово намагався зберегти сім`ю, однак позивачка не бажала йти назустріч. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю, яка почала перешкоджати його зустрічам з синами. Щоб не травмувати дітей він припинив з ними спілкування. Зазначив, що певний період не надавав матеріальної підтримки дітям через те, що не отримував доходів, оскільки служив та проживав у монастирі. На даний час працює священником, отримуючи незначні заробітки, й намагається зменшити розмір виниклої заборгованості за аліментами. Вказав, що має міцні батьківські почуття до синів, хоче про них дбати, тому просить не позбавляти його батьківських прав.

Вислухавши позивачку та її представника, відповідача, представників органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що відповідач є батьком народжених у шлюбі з позивачкою синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення Тисменицького районного суду від 23.03.2016 року позивачка та відповідач розірвали шлюб. Після припинення спільного проживання діти проживають з позивачкою.

Із встановлених в ході судового розгляду обставин справи можна зробити висновок, що відповідач не приділяє належної уваги дітям, не дбає про їхній фізичний розвиток, здоров`я, тощо. Відповідач також занедбав свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення потреб дітей.

Таке ставлення до дитини хоч і є наслідком поведінки самого відповідача, але на думку суду, не свідчить про необхідність прийняття рішення про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Той факт, що відповідач під час розгляду справи судом заперечує проти позбавлення його батьківських прав, намагається налагодити спілкування з дітьми, свідчить про його інтерес до дітей, небайдужість до їх долі та їх взаємин.

В обґрунтування вимог позивача також надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, цей висновок ґрунтується в більшій мірі на поясненнях позивачки без наданих пояснень відповідача. З поданого суду висновку не зрозуміло, чому орган опіки та піклування прийшов до думки, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. При цьому органом опіки та піклування не вжито заходів до того, щоб вказати батькові на необхідність змінити його ставлення до виховання дітей та спілкування з ними.

Статтею 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що поданий висновок органу опіки та піклування не є об`єктивним, а тому не може ставитись в основу судового рішення.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням поведінки відповідача, обставин справи, за відсутності переконливих доказів про умисне ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дітей, суд вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав на даний час немає. При цьому суд вважає за необхідне вказати відповідачу на необхідність налагодити стосунки із дітьми та змінити ставлення до своєї безпосередньої участі у їх вихованні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 141, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 259, 263 - 265, 279, ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей - синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий О. А. Шишко