_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/929/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9), ОСОБА_3 , як законний представник ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_2 ) про припинення права спільної часткової власності, розподіл домоволодіння шляхом визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

23.12.2020 року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_3 , як законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_6 , Одеська містка рада про припинення права спільної часткової власності, розподіл домоволодіння шляхом визнання права власності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.06.2009 року, ОСОБА_1 отримала у спадок від ОСОБА_7 Ѕ частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається в цілому з кам`яного житлового будинку від літерою «А», житловою площею 33,0 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 732 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні, відповідно до договору на право забудови від 21.11.1939 року укладеного між відділом Комунального Господарства Одеської Міської Ради та ОСОБА_8 .

Зазначене нерухоме майно належало ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 28.05.1955 року, відповідно до якого забудовник земельної ділянки - ОСОБА_8 , подарував Ѕ частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.1989 року, ОСОБА_2 отримала від забудовника земельної ділянки - ОСОБА_8 у спадок Ѕ частки жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці розміром 732 кв.м.

Відтак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності.

Будь-якої угоди із відповідачем щодо порядку володіння та користування домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться в них на праві спільної часткової власності, сторони досягти не можуть

Вона, користуючись своїм конституційним правом на вільне володіння та розпорядження своєю власністю, а також правом розпорядження своєю часткою у справі спільної часткової власності, що гарантоване ч.1 ст. 361 ЦК України, бажає скористатись своїм правом та виділити у натурі частки із майно, що є у спільній частковій власності.

За вказаних вище обставин, позивачка і звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2020 року провадження у вказаній справі відкрито. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили суд її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав.

Законний представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити.

Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення просив врахувати інтереси дитини.

Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, у попередніх засіданнях не заперечував проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, пояснення на позов не надав.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.06.2009 року, ОСОБА_1 отримала у спадок від ОСОБА_7 Ѕ частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається в цілому з кам`яного житлового будинку від літерою «А», житловою площею 33,0 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 732 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні, відповідно до договору на право забудови від 21.11.1939 року укладеного між відділом Комунального Господарства Одеської Міської Ради та ОСОБА_8 .

Зазначене нерухоме майно належало ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 28.05.1955 року, відповідно до якого забудовник земельної ділянки - ОСОБА_8 , подарував Ѕ частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.1989 року, ОСОБА_2 отримала від забудовника земельної ділянки - ОСОБА_8 у спадок Ѕ частки жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці розміром 732 кв.м.

Відтак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності.

Відповідно до наданого позивачем висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 15.06.2020 року №20.0145, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за технічними показниками може бути поділено.

При цьому новоутворені об`єкти нерухомого майна складають:

Домоволодіння в власності ОСОБА_1 :

Житловий будинок літ. «А» в складі: житлова кімната площею 7,5 кв.м, коридор площею 5,1 кв.м, житлова кімната площею 12,9 кв.м, кухня площею 7,5 кв.м, вбиральня суміщена площею 5,6 кв.м , всього по житловому будинку літ. «А» - 38,6 кв.м, в тому числі житлова площа 20,4 кв.м;

Житловий будинок літ. «Б» в складі: кухня площею 9,2 кв.м, житлова кімната площею 7,1 кв.м, житлова кімната площею 14,6 кв.м, коридор площею 1,7 кв.м, вбиральня суміщена площею 1,8 кв.м; всього по житловому будинку літ. «Б» - 34,4 кв.м, в тому числі житлова площа 21,7 кв.м;

Господарські будівлі: вбиральня літ. «Д» площею забудови 1,10 кв.м, гараж літ. «И» площею забудови 20,8 кв.м, цифра III - мостіння, № 1, 3, 5, 6, 4 - огорожа.

Домоволодіння у власності ОСОБА_2 :

Житловий будинок літ. «А» в складі: вітальня площею 11,6 кв.м, житлова кімната площею 12,6 кв.м, нежила кімната площею 7,1 кв.м , коридор площею 3,3 кв.м, кухня площею 6,9 кв.м, вбиральня суміщена площею 4,2 кв.м, всього загальною площею - 45,7 кв.м, в тому числі житлова площа 12,6 м ;

Господарські будівлі: вбиральня літ. «Г» площею забудови 0,8 кв.м, літня кухня літ. «Е» площею забудови 8,4 кв.м, літня кухня літ. «Л» площею забудови 4,6 кв.м, гараж літ. «М» площею забудови 15,9 кв.м, цифра І-ІІ мостіння, №1, 2, З, 5, 6 огорожа.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

За ч. 6-8 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта). на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, вбачається, що надані позивачем в якості доказів висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна не відповідають вимогам, що пред`являються до висновку експерта та, відповідно, вимогам щодо допустимості доказів, визначеним ст. 78 ЦПК України, відповідно до якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 15.06.2020 року № 20.0145 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 15.06.2020 року № 20.0145 року є недопустимим доказом по справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 18.12.2019 року № 522/1029/18

Більш того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що при виділі в натурі належної позивачам частки з нерухомого майна не будуть порушені права відповідачів.

Варто зазначити й те, що у відповідності до ч.3 ст. 364 ЦК України, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Для визначення технічної можливості виділу частки майна у натурі нотаріусу, крім правовстановлювальних (право підтверджувальних) документів, які вимагаються для посвідчення договорів відчуження нерухомості, подається також висновок щодо технічної можливості виділення частки у натурі (абзац третій пункту 59 Інструкції).

Нотаріально посвідчений договір виділу є право встановлювальним документом на нерухоме майно згідно вимог Переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5. Право власності на нерухоме майно, набуте за таким договором, підлягає реєстрації у органах, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і виникає з моменту державної реєстрації (ч. 1 ст. 182, абзац третій ч. 2 ст. 331 ЦК, ч. 6 ст. 3, ст. 4 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно"). Водночас сам договір про виділ у натурі частки нерухомого майна державної реєстрації не вимагає.

Договір про виділ частки має наслідком припинення права спільної часткової власності тільки для того учасника, який реалізував право на виділ.

Згідно ж зі статтею 5 ЗУ «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення до нотаріуса, таким чином позивачі звернулись до суду без врегулювання вказаного питання шляхом мирного укладання нотаріально посвідченого договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна, оскільки судом не вставлено перешкод у вчиненні відповідних дій або ухилення відповідачів від укладання вказаного правочину.

На підставі вищевикладеного, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 319,356,358,364 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 206, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 9), ОСОБА_3 , як законний представник ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), Одеська містка рада ( АДРЕСА_2 ) про припинення права спільної часткової власності, розподіл домоволодіння шляхом визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2021 року.

Суддя Маломуж А. І.