ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 645/2158/20

провадження № 22-ц/818/672/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі - державний нотаріус Кременецької державної нотаріальної контори Остапчук Віталій Петрович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», ОСОБА_4 , приватний нотаріус Одарченко Марина Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Ковалевського Євгена Володимировича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 22 вересня 2020 року у складі судді Горпинич О.В. (повний текст рішення складений 2 жовтня 2020 року), -

установив:

Шістнадцятого квітня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, після уточнення якого у липні 2020 року (т.2 а.с. 36-37) просили скасувати рішення про державну реєстрацію від 29.03.2020 № 51813510, прийняте державним реєстратором державного нотаріуса Кременецького державної нотаріальної контори Остапчук Віталієм Петровичем; скасувати рішення про державну реєстрацію від 24.04.2020 № 563, прийняте приватним нотаріусом Одарченко Мариною Сергіївною; стягнути з відповідачів 33 478 грн 7 коп. судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що 25.09.2008 ОСОБА_2 уклала з акціонерним комерційним інноваційним банком (надалі АКІБ) «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту на суму 45 000 доларів США. Для забезпечення виконання вказаного договору між ОСОБА_2 , (яка діяла у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки від 25.09.2008, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку передана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (надалі Квартира). Квартира належала позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.01.2002. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, але на момент смерті був зареєстрований у Квартирі. 14.04.2020 позивачі дізналися, що 29.03.2020 державним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Остапчук Віталієм Петровичем (надалі Державний нотаріус Остапчук В.П.,) було зареєстроване право власності на Квартиру за товариством з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) «Укрдебт плюс». Підставою виникнення права власності став договір іпотеки № 5032 від 25.09.2008, договір № 2082/К купівлі продажу прав вимоги серія та номер 1980 від 08.11.2019, вимога № 2221729/РВ205 від 09.12.2019; вимога № 2221729/РВ206 від 09.12.2019; вимога № 2221729/РВ207 від 09.12.2019.

Державна реєстрація, проведена Державним нотаріусом Остапчук В.П., здійснена під час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, надано як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому є незаконною. Належна відповідачам Квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника і майнового поручителя; загальна площа не перевищує 250 кв.м.

Крім того, за умовами укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами договором іпотеки від 25.09.2008 право власності на об`єкт заставленого майна могло виникнути в іпотекодержателя лише у випадку укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Подібний договір з відповідачами ні АКІБ «УкрСиббанк», ні ПАТ «Дельта Банк», ні ТОВ «Укрдебт Плюс» не укладали. На час реєстрації права власності на Квартиру за ТОВ «Укрдебт Плюс» у ній були зареєстровані малолітні діти.

Один зі співвласників ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому всі направлені на його ім`я повідомлення ТОВ «Укрдебт Плюс» нікчемні та не мають юридичної сили.

Після подання дійсного позову право власності на Квартиру зареєстроване за ОСОБА_4 , тому скасуванню підлягає також рішення про державну реєстрацію від 24.04.2020 № 563, прийняте приватним нотаріусом Одарченко М.С.

В заяві про уточнення позовних вимог (т.2 а.с. 36-37) позивачі послалися на те, що понесені ними судові витрати складаються з судового збору за подачу позовної заяви (2522 грн 40 коп.), судового збору за подачу заяви про забезпечення позову (420 грн 40 коп.), витрат на правову допомогу за договорами про надання правової допомоги № 0720-01, № 0720-02, № 0720-03 (30 475 грн 27 коп.).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволені частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію від 29.03.2020 № 51813510, прийняте державним реєстратором Державним нотаріусом Остапчук В.П. Стягнуто з державного нотаріуса Остапчук В.П., ТОВ «Укрдебт Плюс» на користь позивачів судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., по 420 грн 40 коп. з кожного

Рішення суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять та сторонами суду не надано документи, які б підтверджували факт отримання боржником та іпотекодавцями письмових вимог про усунення порушення кредитного договору. ТОВ «Укрдебт Плюс» не довело дотримання передумов, встановлених законом, для реєстрації права власності в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». На Квартиру, яка використовується як місце постійного проживання позивачами та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 25.09.2008, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуте стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку з дією Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Укрдебт Плюс». У задоволенні позову в частині скасування рішення про державну реєстрацію від 24.04.2020 № 563, прийнятого приватним нотаріусом Одарченко М.С., відмовлено, оскільки позивачами не правильно обраний спосіб захисту: права позивачів підлягають захисту шляхом витребування майна від добросовісного набувача. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено, оскільки представник позивача не надав квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджував би здійснення оплати послуг адвоката. На користь позивачів стягнутий лише судовий збір у розмірі 840 грн.

ОСОБА_8 , діючи в інтересах ТОВ «Укрдебт Плюс», звернувся з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачі не посилалися в позовній заяві на те, що ними не отримувалася письмові вимоги про усунення порушень кредитного договору. Тому в суду першої інстанції не було підстав посилатися на зазначену обставину в оскаржуваному рішенні. Докази подавалися позивачами з порушенням процесуального порядку, тому помилково були прийняті судом. Суд також помилково послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20, і вважав, що на виниклі правовідносини розповсюджується дія Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В апеляційній скарзі представник ТОВ «Укрдебт Плюс» навів інші постанови Верховного Суду, у яких указано, що положення Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовуються до відносин, що виникають на підставі статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося в позасудовому порядку, на підставі вимог Закону України «Про іпотеку» та дійсного укладеного між сторонами іпотечного договору, тому підстави скасовувати рішення Державного реєстратора Остапчук В.П. були відсутні.

ОСОБА_2 також звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд уважав установленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, задовольнити позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію № 563 від 24.04.2020 та стягнути з відповідачів 33 418 грн 7 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем Квартири, оскільки придбала її з умислом протиправно заволодіти майном та одержати неправомірну вигоду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року заява позивачів про забезпечення позову була протиправно залишена без задоволення, що дозволило ТОВ «Укрдебт Плюс» 24.04.2020 перереєструвати право власності на Квартиру на ОСОБА_4 . Остання купуючи Квартиру за вдвічі нижчою, ніж ринкова, ціною не могла не розуміти, що здійснює протиправне недобросовісне заволодіння майном. Під час укладання правочину з ОСОБА_4 24.04.2020 був присутній представник ТОВ «Укрдебт Плюс», який не міг не знати про розгляд дійсного спору та неможливість відчужувати Квартиру на користь третьої особи. ТОВ «Укрдебт Плюс» протиправно змінило замки у Квартирі, що призвело до втрати позивачами особистих речей, які на час зміни замків знаходилися у Квартирі, на загальну суму 37 880 грн. Тому віндикація не є належним способом захисту позивачами своїх прав. Суд протиправно не стягнув з відповідачів судові витрати в повному обсязі. При подачі позовної заяви кожний із позивачів сплатив судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., тому суд помилково не стягнув з відповідачів усю суму судового збору. Суду також були надані докази, які підтверджують витрати на придбання адвокатом позивачів залізничних квитків для приїзду до м. Харкова та використання паливно-мастильних матеріалів на суму 2575 грн 27 коп. та 1900 грн відповідно. В укладених із позивачами додаткових угодах до договорів про надання правової допомоги прямо вказано, що підписання додаткових угод підтверджує здійснення та оплату послуг адвоката. Законодавство України не встановлює окремих вимог до розрахункового документу, яким адвокат може підтверджувати факт отримання оплати послуг від клієнта.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 , діючи в інтересах ТОВ «Укрдебт Плюс», проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Послався на те, що позивачі не є стороною оспорюваного правочину між ТОВ «Укрдебт Плюс» та ОСОБА_4 , тому можуть з метою захисту своїх порушених прав звернутися з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказівка у договорі про отримання адвокатом оплати суперечить вимогам оформлення документів, що свідчать про оплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору, оскільки належними доказами такої оплати є квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджував би здійснення оплати послуг адвоката.

ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , у відзиві проти задоволення апеляційної скарги представника ТОВ «Укрдебт Плюс» заперечив. Послався на те, що у позові ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зазначали, що ОСОБА_5 , який помер, повідомлення про усунення порушень кредитного договору не отримав, як не отримали таких повідомлень й позивачі у справі. Усі необхідні докази не були подані разом із позовною заявою внаслідок навмисних дій попереднього представника позивачів, який був відсторонений від ведення справи. ОСОБА_10 також погодився з висновками, викладеними в рішенні суду від 22.09.2020, стосовно поширення дії Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на Квартиру.

ОСОБА_10 подав також відповідь на відзив представника ТОВ «Укрдебт Плюс», у якому підкреслив, що протиправність рішення державної реєстрації № 563 від 24.04.2020 підтверджується також і тим, що позивачі звернулися до правоохоронних органів із заявами про незаконне заволодіння їх майном. За заявами відкрите кримінальне провадження. Верховний Суд у своїх постановах указує, що чинне законодавство не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Тому суд протиправно відмовив позивачам у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, відзивів на них, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги представника ТОВ «Укрдебт Плюс» й відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 25.09.2008 між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі Договір кредиту), за умовами якого ОСОБА_2 надані грошові кошти в сумі 45000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 15,5% річних з кінцевим терміном повернення до 25.09.2018 (т.1 а.с. 10-11). В Договорі кредиту вказано, що він надається ОСОБА_2 для особистих потреб, а саме, на споживчі цілі.

Для забезпечення виконання умов Договору кредиту, 25.09.2008 АКІБ «Укрсоцбанк» уклав зі ОСОБА_2 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 договір іпотеки (т.1 а.с. 12-16). Відповідно до умов вказаного договору іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов`язання за Договором кредиту Квартиру.

Відповідно до п. 4.1.1 договору іпотеки від 25.09.2008 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором.

Звернення стягнення здійснюється на підставі позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку» (п. 4.2.3 договору іпотеки).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 206837030 від 14.04.2020 вбачається, що 29.03.2020 Державний реєстратор Остапчук В.П. зареєстрував право власності на Квартиру за ТОВ «Укрдебт Плюс» (). Підставою виникнення права власності визначені: іпотечний договір, серія номер: 5032, виданий 25.09.2008 року, видавник: приватний нотаріус ХМНО Харченко І.А.; договір № 2082/К купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер:1980, виданий 08.11.2019, видавник: Шевченко І.Л.. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Вимога, серія та номер: 2221729/РВ204, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс»; вимога, серія та номер: 2221729/РВ205, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс»; вимога, серія та номер: 2221729/РВ206, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс»; вимога, серія та номер 2221729/РВ207, виданий 09.12.2019, видавник: ТОВ «Укрдебт Плюс» (т.1 а.с. 17-19).

Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 208767774 від 13.05.2020 24.04.2020 ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала Квартиру, у зв`язку із чим приватний нотаріус Одарченко М.С. прийняла рішення № 52061480 від 24.04.2020 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на Квартиру (т.1 а.с. 91-92).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція призначена для ґарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

У дійсній цивільній справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звертаючись до суду позовом просять скасувати реєстрацію права власності на Квартиру за ТОВ «Укрдебт Плюс» та ОСОБА_4 .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір та скасовуючи рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Укрдебт Плюс» № 51813510 від 29.03.2020, суд першої інстанції правильно вказав на те, що скасування рішення про реєстрацію права власності на Квартиру за ОСОБА_4 не є належним способом захисту права позивачів, але не перевірив, чи ефективним способом захисту є скасування рішення про реєстрацію права власності на Квартиру за ТОВ «Укрдебт Плюс».

Так, статтею 387 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12).

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Окрім того, у постановах від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17, від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України вправі посилатись на незаконність рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів та інших правочинів щодо спірного майна без заявлення вимоги про визнання їх незаконними чи недійсними. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.

Таким чином, ефективним способом захисту права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спірних правовідносинах є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстроване право власності на спірну квартиру. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Суд звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вимоги про витребування Квартири у ОСОБА_4 позивачі не заявили, а задоволення пред`явлених вимог про скасувати рішення про державну реєстрацію від 29.03.2020 № 51813510, прийнятого Державним нотаріусом Остапчук В.П. і рішення про державну реєстрацію від 24.04.2020 № 563, прийнятого приватним нотаріусом Одарченко М.С. не призведе до поновлення прав позивачки.

Таким чином, у задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію від 29.03.2020 № 51813510 та від 24.04.2020 № 563 необхідно відмовити саме з підстав обрання позивачами неефективного способу захисту.

Оскільки судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в повному обсязі, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині помилкового розподілу судом першої інстанції судових витрат не оцінюються.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу представника ТОВ «Укрдебт Плюс» належить задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

При подачі апеляційної скарги ТОВ «Укрдебт Плюс» сплатило 1261 грн 20 коп. судового збору (т.2 а.с. 142), які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 420 грн 40 коп. з кожного.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Ковалевського Євгена Володимировича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного нотаріуса Кременецької державної нотаріальної контори Остапчук Віталія Петровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного нотаріуса Кременецької державної нотаріальної контори Остапчук Віталія Петровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» судовий збір, сплачений при зверненні з апеляційною скаргою, по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 квітня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук