головуючий у суді І інстанції Саадулаєв А.І.
провадження № 22-ц/824/1475/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Слюсар Т.А.

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області (далі - ГУНП у Київській області), Державної казначейської служби України, у якому просила визнати бездіяльність ГУНП у Київській області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000246 від 29 березня 2018 року та стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду у сумі 184 976 грн за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що процесуальним керівництвом Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області здійснюється нагляд по кримінальному провадженню, яке знаходиться в СВ Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП у Київській області за фактом побиття позивача у серпні 2012 року (кримінальне провадження № 0000146 від 20 лютого 2013 року, за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

На момент звернення із вказаним позовом та розгляду справи в суді підозру племіннику - ОСОБА_2 не вручено, а обвинувальний акт до суду не скеровано.

Вважає діяльність процесуальних керівників Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області: Римар М.О., Зінченко С.О., ОСОБА_13, Вдовенко Л.M., Наріжного О.Л., Калайди Ю.О., Павлика В.Ю., Курінного Ю.О., Квашенко І.М., ОСОБА_3 протиправною. Підтвердженням їхньої протиправної бездіяльності було неодноразове закриття слідчими вказаного кримінального провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва 23 березня 2018 року у справі № 761/9681/18 (провадження № 1-кс/761/6700/2018) зобов`язано старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області Спориша Р.В. або іншу уповноважену особу СУ ГУНП в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення за поданою 15 березня 2018 року ОСОБА_1 заявою про вчинення кримінального правопорушення, зареєстрованою в СУ ГУНП у міста Києві 15 березня 2018 року під реєстраційним № 1261, надати ОСОБА_1 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема щодо прокурорів Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області.

На виконання вказаної ухвали слідчого судді 29 березня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000246, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статті 365 КК України. Позивач посилається на те, що є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000246.

Бездіяльністю Головного управління Національної поліції у Київській області щодо досудового розслідування кримінального провадження № 0000246, позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних хвилюваннях, зумовлених неодноразовими відвідуваннями органу досудового розслідування та зверненням до суду, що негативно вплинули на ритм життя позивача. Оскільки досудове розслідування триває сім років та чотири місяці, то виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого з 01 грудня 2019 року, позивач оцінює розмір моральної шкоди у 184 976 грн (88 місяців х 2 102 грн). У зв`язку з вищевказаним, просить суд позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що предметом позову є визнання протиправною бездіяльності Головного управління національної поліції у Київській області при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 000246 від 29 березня 2018 року та стягнення у зв`язку із цим на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України моральної шкоду у сумі 184 976 грн.

Відповідно до витягу є Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 29 березня 2018 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 365 КК України (кримінальне провадження № 000246) (а.с. 13).

Як вбачається із вказаного витягу до слідчого управління надійшло клопотання ОСОБА_1 , 1953 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) з копією ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва (Хардіної О.П.) від 23 березня 2018 року у справі № 761/9681/18, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого управління внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 15 березня 2018 року (ЖЄО № 1261) про вчинення групою осіб на посаді співробітників Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, а саме керівника ОСОБА_4 , колишнього керівника ОСОБА_5 , першого заступника ОСОБА_13, прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та завідуючого відділом судово-медичної експертизи ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 365 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Головним управлінням Національної поліції в Київській області.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Статтею 303 КПК України встановлено право оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

За правилом частини 2 статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

В ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

При цьому наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди, не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю працівників прокуратури та настанням шкоди (аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі №686/7576/18, від 16 травня 2019 року у справі №686/20079/18).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Колегія апеляційного суду встановивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди працівниками прокуратури, причинний зв`язок між діями працівників прокуратури та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про відшкодування шкоди у зв`язку з його недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються»

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа: «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді О.І. Сліпченко

Т.А. Слюсар