Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/977/19

номер провадження 2/695/109/21

29 квітня 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря - Біліченко С.В.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Бруса С.М.,

представника відповідача - адвоката Назаренка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання правочину недійсним та відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання правочину недійсним та відшкодування збитків, у якому просив визнати довіреність №deperl052684627 від 21.11.2016 року, недійсною, а також застосувати наслідки недійсності правочину, який вчинений під впливом помилки та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача збитки в сумі 6486.66 дол. США, що включають 6252 дол. США - сума депозиту, 234.66 дол. США - 5% річних за користування грошима, а також стягнути із АТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що 25.04.2014 р. позивач відкрив депозитний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» та вніс грошові кошти на строк 366 календарних днів до 25.04.2015 р.. Оскільки позивач не мав можливості розпоряджатися своїм вкладом через особливості своєї роботи (моряк дальнього плавання), він вирішив зробити довіреність на свою племінницю ОСОБА_2 , а тому 26.11.2016 року звернувся до відділення банку разом із своєю племінницею де й оформив відповідну довіреність та продовжив договір вкладу строком до 02.05.2017 року.

У подальшому, 03.05.2017 року при зверненні ОСОБА_2 до відділення АТ КБ «Приватбанк», що в м. Золотоноша, з метою продовження строку дії депозиту їй було повідомлено, що жодної довіреності на неї оформлено не було, а тому вона не може розпоряджатися депозитом ОСОБА_1 .

Оскільки позивач перебував у плаванні, то зміг звернутися у відповідне відділення АТ КБ «Приватбанк» лише в липні 2018 року де його було повідомлено про те, що в червні 2018 року його депозит був закритий, кошти зняті представником за довіреністю ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання якої є відмінним від зареєстрованого місця проживання його племінниці.

При ретельній перевірці повноважень такого представника позивачем було встановлено, що особа, якій було видано кошти та на яку в дійсності було оформлено працівником банку довіреність, є взагалі не відомою позивачеві, має інші персональні дані, РНОКПП та адресу реєстрації.

Таким чином позивач наполягає, що відповідачем була здійснена неправомірна виплата його коштів третій особі, яка взагалі позивачу не відома, а підставою такої виплати стала невірно оформлена працівником банку довіреність.

При цьому, в обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_1 вказує наступне:

- працівник банку при оформлені довіреності належним чином не перевірила особу, зокрема її особисті дані, в наслідок чого, при оформлені довіреності в електронній системі банку замість племінниці позивача було електронною системою підтягнуто іншу особу, яка має таке ж прізвище, ім`я та по батькові, а також дату, місяць та рік народження, однак є позивачу невідомою особою;

- довіреність оформлювалась представником банку в електронному вигляді, підписувалась позивачем шляхом проведення пальцем по планшету, для ознайомлення позивачу не надавалася, що позбавило його можливості перевірити дані особи, яка зазначена у цій довіреності;

- депозитний вклад було пролонговано 05.05.2017 року, а невідома позивачу особа заволоділа коштами позивача 16.06.2018 року, тобто до закінчення строку дії договору, а тому відповідач повинен був оформити таку видачу коштів як дострокове розірвання строкового договору та отримати від ОСОБА_2 відповідну заяву про дострокове розірвання договору;

- за вказаними подіями позивач звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою по вчинення кримінального правопорушення в наслідок чого було відкрито кримінальне провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000 від 27.07.2018 року, в ході проведення якого було встановлено, що невідома позивачу ОСОБА_2 із жодними заявами до відповідача не зверталася;

- на думку позивача, відповідач допустив порушення процедури оформлення довіреності від позивача на користь своєї племінниці, у зв`язку із чим документ є нікчемним та не відповідає волевиявленню особи, яка його укладала, не дотримався процедури дострокового розірвання депозитного вкладу чим завдав збитків позивачу;

- при оформленні вказаної довіреності відповідачем були порушені вимоги норм ст., ст., 203, 207 ЦК України, щодо письмової форми довіреності, а також позивач посилається на норми ст.. 229 ЦК України, як на правову підставу визнання такого правочину недійсним, вказуючи, що помилка полягала в тому, що відповідачем була обрана невірна особа з бази даних, інформація про вказану особу не була перевірена працівником відповідача, що стало причиною надання права розпоряджатися рахунком позивача невідомій особі;

- помилка відповідача завдала позивачу та його сім`ї суттєву моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 50000 грн.

Розгляд даної справи здійснюється порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 25.04.2019 року.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, вказуючи при цьому на наступні обставини:

- процедура оформлення довіреності не потребує наявності паспорту, дані особи підтягуються автоматично, адже такою особою, на яку оформлюється довіреність може бути лише клієнт банку. Позивач при оформленні довіреності проявив недбалість не ознайомившись з її текстом, а просто підписавши її;

- при оформленні довіреності остання роздруковується та надається клієнту для підпису, а тому доводи позивача про ненадання такої довіреності для ознайомлення, оформлення її тільки в електронному вигляді не відповідає дійсності, що спростовується копією самої довіреності, яка підписана позивачем та ним надана до позовної заяви;

- депозитний договір був розірваний на підставі заяви ОСОБА_2 , яка мала відповідне доручення на вчинення дій із вказаним депозитом, повноваження якої були перевірені працівниками банку. Разом із тим база даних банку містить двох клієнтів у яких збігаються прізвище, ім`я та по батькові, а також дата народження, однак при оформленні довіреності та після її оформлення жодних зауважень зі сторони клієнта з приводу невірних даних повіреної особи у довіреності не виникало, а тому працівники банку не могли знати про невірну особу, яка зазначена в довіреності адже виконували вказівку клієнта;

- ОСОБА_2 на яку було виписано довіреність, яка зняла кошти та дії якої фактично призвели до наявності даного спору позивач до участі в справі не залучає, відповідні позовні вимоги до неї як до особи, яка безпідставно набула кошти позивача не пред`являє;

- підписом в дорученні ОСОБА_1 підтвердив своє волевиявлення та правильність зазначеної інформації в довіреності, сама ж довіреність складена у відповідності до вимог чинного законодавства та скріплена підписами сторін, під час розірвання договору депозитного вкладу до представників банку звернулася особа, яка і була зазначена у довіреності ОСОБА_1 , на телефон якої прийшло відповідне повідомлення про оформлення на неї довіреності, отже у працівників банку не було підстав для відмови у поверненні депозитного вкладу;

- позивач невірно зазначає дати розірвання договору депозитного вкладу та виплати коштів, адже ОСОБА_2 звернулася до банку із заявою про розірвання договору ще 05.12.2016 року, а 08.12.2016 року їй було виплачено кошти, що відповідає п. 9 договору депозитного вкладу;

- матеріали справи не містять жодних висновків судово-психіатричних експертиз, амбулаторних карток, медичних довідок, які б свідчили про спричинення хоча б комусь моральної шкоди, а тому вимоги стягнення із відповідача 50000 грн. моральної шкоди є необґрунтованими.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Брус С.М. вимоги позовної заяви підтримали повністю наполягаючи на її задоволенні та надаючи суду пояснення, аналогічні поясненням, які викладені у позовній заяві. При цьому в судовому засіданні ОСОБА_1 вказував, що при оформленні довіреності на управління вкладом він просив працівника банку роздрукувати її в паперовому вигляді, однак остання повідомила, що в цьому немає необхідності, адже така довіреність буде зберігатися в банку.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі надаючи суду пояснення аналогічні поясненням, які викладені у відзиві на позовну заяву. Окрім того представник відповідача вказував, що банк виконував волю ОСОБА_3 при оформленні довіреності, а при зверненні повіреної особи до банку із заявою про розірвання договору вкладу у працівників банку не було жодних законних підстав для відмови у вчиненні таких дій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що вона є працівником АТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_1 оформив вклад в АТ КБ «Приватбанк», а згодом звернувся до неї із питанням оформлення довіреності на управління вкладом, при цьому свідок не пам`ятає чи був ОСОБА_3 при оформленні довіреності із ОСОБА_2 чи був сам. Однак присутність особи, на яку здійснюється оформлення довіреності не є обов`язковою. Оформлення довіреності здійснюється шляхом внесення відомостей до бази даних банку на підставі даних названих клієнтом. При оформленні довіреності на управління вкладом ОСОБА_3 , на підставі даних, що надані останнім, вона знайшла в базі особу дані якої збіглись із даними вказаними позивачем та оформила на підставі них довіреність, при цьому в базі даних наявне фото особи, яке підтягується автоматично разом із даними особи, а сформована довіреність надається для ознайомлення та відповідного підпису клієнту.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, а також свідка, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.І-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається із змісту ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє... Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Виходячи зі змісту ст.,ст. 627, 628 ЦК України, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких визначений у статті 16 ЦК України.

Суд зазначає, що цивільний процес здійснюється на засадах змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою, сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому суд, керуючись вимогами ст.. 12 та 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Так судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» 25.04.2014 року було укладено договір вкладу «Стандарт» за №SAMDNWFD200 відповідно до умов якого позивачем було внесено на рахунок депозитного вкладу наступні кошти: 25.04.2014 року - 4900 дол. США; 28.04.2014 р. - 60000 грн.; 30.04.2014 р. - 20000 грн..

21.11.2016 року представником АТ КБ «Приватбанк» Ширяєвою Л.В. була складена довіреність №deperl052684627, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 розпоряджатися повністю його рахунком по вкладу SAMDNWFD200 від 25.04.2014 року, а також рахунком по вкладу SAMDNCA89 від 25.04.2014 року, для чого надав право за нього розписуватись та виконувати всі дії та формальності, що пов`язані з цим дорученням. Довіреність видана на строк дії вкладу SAMDNWFD200 без права передовіри та дійсна до закінчення терміну дії вкладу.

Суд враховує, що обставини укладення договору вкладу та внесення позивачем коштів жодною із сторін не заперечується, як і не заперечується факт звернення позивача до відповідача із наміром надати довіреність на управління вкладом іншій особі.

Однак позивач вказує, що внаслідок недбалих дій працівника банку довіреність була видана зовсім іншій особі, яка скориставшись такою довіреністю зняла кошти ОСОБА_3 та присвоїла їх собі в супереч волі останнього. При цьому вказана довіреність оформлена неналежним чином в супереч норм чинного законодавства, а тому позивач, посилаючись на норми ст.,ст. 203, 207 та 229 ЦК України просить визнати правочин, а саме вказану довіреність недійсною та застосувати наслідки недійсності правочину.

Частинами 3 та 4 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Позивач наполягає, що правочин на паперовому носії ні позивачу, ні представнику наданий не був, позивач підпис на паперовому носії не ставив, з текстом довіреності ознайомлений не був, перевірити коректність внесених даних повіреного змоги не мав, а тому така довіреність не відповідає нормам чинного законодавства, зокрема Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою НБУ №492 від 12.11.2003р. (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.1 вказаної вище Інструкції, остання розроблена відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та іншого законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України (далі - Національний банк). Інструкція регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки) поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб`єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму (далі - клієнти).

Відповідно до п. 7.1, 7.2 та 10.13 вказаної Інструкції (в редакції станом на час видачі довіреності) видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує. Якщо в процесі обслуговування поточного рахунку його власник - фізична особа надає право розпорядження рахунком іншій фізичній особі, то довірена особа під час першого звернення до банку з метою використання рахунку має пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, і підтвердити свої повноваження щодо розпорядження рахунком. Фізична особа-резидент додатково має пред`явити документ, виданий контролюючим органом, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. Довірена особа має заповнити нову картку із зразками підписів (додаток 4) і зазначити зразок свого підпису. Ця картка складається відповідно до глави 18 цієї Інструкції.

Видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує.

Якщо під час обслуговування вкладного (депозитного) рахунку його власник - фізична особа надає право розпоряджатися рахунком іншій фізичній особі, то довірена особа під час першого звернення до банку з метою використання рахунку має пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, і підтвердити свої повноваження щодо розпорядження рахунком. Фізична особа-резидент додатково має пред`явити документ, виданий контролюючим органом, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. На підставі цих документів уповноважений працівник банку здійснює ідентифікацію та верифікацію довіреної особи.

Довірена особа має заповнити картку із зразками підписів (додаток 4) і зазначити зразок свого підпису. Ця картка складається відповідно до глави 18 цієї Інструкції.

Документ, що підтверджує право розпорядження рахунком довіреною особою (довіреність або копія довіреності, засвідчена нотаріально), а також копії документів, які підтверджують здійснення банком ідентифікації довіреної особи, зберігаються в справі з юридичного оформлення рахунку.

Зазначаючи про порушення вказаної Інструкції позивач не навів суду жодних доказів чи конкретних обставин таких порушень як при оформленні вказаної вище довіреності, так і при видачі коштів із рахунку позивача.

Навпаки, до матеріалів справи самим позивачем була долучена довіреність від 21.11.2016 року, яка роздрукована у паперовому вигляді та містить підпис ОСОБА_1 .

При цьому ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні ні позивач, ні його представник не змогли достеменно пояснити суду обставини отримання такої довіреності саме в паперовому вигляді, а також обставини наявності підпису ОСОБА_3 на ній. Жодних заперечень щодо наявності підпису позивача та його достовірності на вказаній довіреності до суду не надходило, будь-яку експертизу зазначеної довіреності позивач провести не просив.

Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

При цьому суд зауважує, що позивач в судовому засіданні не зміг згадати обставини складення вказаної довіреності, зокрема чи був він разом із племінницею на яку мав намір оформити довіреність, чи ознайомлювався з усім змістом довіреності чи лише він поставив підпис на ній, чи показували йому фото особи, яку підтягнула база при заповненні такої довіреності.

У свою чергу свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказувала, що усі клієнти банку мають відповідну фотографію та при заповненні даних про таку особу фото клієнта автоматично підтягується, а вона показувала фото особи, яку база банку підтягнула при оформленні зазначеної довіреності.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16- ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (- ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим, призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 908/3262/16, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Проте, всупереч наведеному, позивачем не надано суду жодних доказів, що він на справді помилявся щодо будь-яких умов довіреності від 21.11.2016 року, тим більше, що такий правочин за своєю суттю є одностороннім договором, укладеним одноособово та підписаний особисто із змогою ознайомитись із усіма його пунктами та умовами.

При вирішенні розглядуваного спору суд виходить з того, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того слушними є доводи представника відповідача і про дії ОСОБА_1 по відношенню до уповноваженої ним ОСОБА_2 , яка зняла грошові кошти, адже жодних позовних вимог позивач до неї не пред`являв, до участі у справі не залучав, хоча мав таку можливість.

Вказуючи на наявність кримінального провадження за фактом безпідставного зняття коштів із рахунку позивача, останній жодних відомостей про хід розслідування до суду не надав, а в судовому засіданні зазначив, що його ходом не цікавився та результати досудового розслідування йому не відомі.

За таких обставин посилання представника позивача на правові позиції Верховного Суду по справі №662/892/15-ц від 19.06.2019 року не можуть братися судом до уваги, оскільки по даній справі вироком суду встановлено, а відтак не потребувало доказування протиправності дій працівників банку.

У даній же справі позивач вказуючи на неправомірні дії представників банку не наводить суду належних та переконливих доказів протиправності дій представників банку чи їх вини чи наміру на настання наслідків, що відбулись.

Поруч із цим не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо неправомірного дострокового розірвання договору вкладу, що, на думку позивача має наслідком визнання недійсним правочину, адже п. 9 вказаного вище договору вкладу «Стандарт» за №SAMDNWFD200 визначено право дострокового розірвання вказаного договору, про що подається за два дні до розірвання договору заява, а зобов`язання банку по депозитному вкладу припиняються та вклад повертається.

Враховуючи наведене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, з огляду на те, що позивачем не надано доказів, що саме в наслідок неправомірних дій працівників банку ним помилково була видана довіреність на особу, за дії якої фактично тепер банк повинен відшкодувати позивачу заподіяні збитки. Тим більше, що як встановлено судом до банку звернулася особа, на ім`я якої була видана відповідна довіреність із відповідними повноваженнями, а у працівників банку не було жодних законних підстав відмовити такій особі у вчиненні дій щодо розірвання договору вкладу та зняття коштів.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи, що неправомірність дій відповідача судом не встановлено, а матеріали справи не містять жодних доказів понесення позивачем моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що і в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачу слід відмовити.

На підставі вищезазначеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки позивача від сплати судового збору, у порядку визначеному ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнено, суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору суд залишає за рахунок держави.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 526,

ст., ст. 611, 625 ЦК України та ст., ст. 10, 141,

ст., ст. 264, 265, 279, 280, 282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання правочину недійсним та відшкодування збитків - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний головуючим 05 травня 2021 року.