Справа№ 508/208/19
Провадження№2/508/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 Миколаївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Банташ Д.С.

за участю: секретаря с/з - Мазарак Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Миколаївка у загальному провадженні цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності, стягнення компенсації вартості частки в автомобілі,

встановив:

05 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Короткий виклад пред`явленого позову.

Позивач, ОСОБА_1 посилалась на те, що 09 квітня 2011 року між нею та ОСОБА_2 у Першому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був укладений шлюб (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ). На підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2017 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування з відповідачем у шлюбі, за спільні кошти, 06.02.2013 року ними було придбано транспортний засіб марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель Т13110, 2007 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який було оформлено за ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу зазначений автомобіль залишився у володінні і користуванні ОСОБА_2 , який добровільно не бажав вирішити питання розподілу цього майна. Оскільки автомобіль є річчю неподільною, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь половину вартості автомобіля, а саме 53 200 гривень, згідно звіту про оцінку майна складеного 22 грудня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 (а.с. 2-4)

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмета позову, в якій вона посилається на те, що лише з відзиву відповідача їй стало відомо, що ОСОБА_2 спірний автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель Т13110, 2007 року випуску за договором купівлі-продажу транспортного засобу відчужив своєму батьку ОСОБА_4 . Зазначала, що вона не надавала згоду на відчуження транспортного засобу. Ця обставина свідчить про те, що вказаний договір був укладений з порушенням порядку, передбаченого ч. 2 ст. 65 СК України. Остаточно наполягала на: встановленні факту не проживання її спільно з відповідачем з 01.01.2015 року; визнати автомобіль ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску - спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь Ѕ частки вартості автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, що становить - 53 200.00 грн. (п`ятдесят три тисячі двісті гривень) та понесені нею судові витрати. (а.с. 86-91, 92-97)

Короткий виклад відзиву на позовну заяву.

08 квітня 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Шиєнков Я.Є., відповідно до ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позов, за змістом відзиву представник відповідача висловив заперечення проти позову, вважав позов ОСОБА_1 необґрунтованим та безпідставним. При цьому зазначав, що дійсно в 2013 році сторони придбали автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску. У 2015 році, у зв`язку з фінансовими труднощами вони разом, позивач і відповідач, були вимушені продати цей автомобіль. 08.08.2015 року автомобіль було придбано його батьком ОСОБА_4 за 40000 грн. згідно договору купівлі-продажу.Стверджував, що позивач, ОСОБА_1 , після народження дитини до ІНФОРМАЦІЯ_1 не працювала і ніяких доходів не мала. Зазначав, що відчуження зазначеного автомобіля відбулося в період шлюбу та в інтересах сім`ї. Вважав, що позивач не обґрунтувала та не надала жодного доказу про те, що зазначений автомобіль був відчужений не в інтересах сім`ї, а також не надала до суду належні та допустимі докази щодо актуальної вартості зазначеного автомобіля, а звіт про оцінку майна складений 22 грудня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 є неналежним доказом на підтвердження цього. Просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову (а.с. 31-38).

Короткий виклад відповіді на відзив.

23 квітня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , подала до суду відповідь на відзив. Зазначала, що шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2017 року, справа №472/634/17, але з 01.01.2015 року спільно з відповідачем не проживали, шлюбні відносини не підтримували, і шлюб вже мав ознаки формального, про що також зазначено і в рішення суду про розірвання шлюбу. Не погоджувалася з ствердженнями відповідача про те, що вона в період їх спільного проживання не працювала і не мала доходів. Зазначала, що починаючи з 15.11.2013 року по 06.07.2016 року працювала в підрозділі ГУ ДСНС України в Одеській області, де і по теперішній час проходе службу в ДСНС України з 11.07.2016 року. Стверджувала, що відповідач, аби уникнути розподілу вказаного транспортного засобу, умисно, без її відома, та без дозволу 08 серпня 2015 року переоформив транспортний засіб на свого батька ОСОБА_4 . Жодних коштів від реалізації транспортного засобу вона не отримувала як і не надавала відповідного дозволу на його відчуження. (а.с. 41).

Рух справи в суді.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 06 березня 2019 року (а.с. 22) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2019 року (а.с. 112) було закрито підготовче провадження, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до рішення Вищої Ради правосуддя від 25 серпня 2020 року №2449/0/15/20 суддя Миколаївського районного суду Одеської області ОСОБА_5 звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020 року зазначена справа передана до провадження судді Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С. (а.с.156).

02 жовтня 2020 року суддя Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С. прийняв до свого провадження зазначену цивільну справу. (а.с.158).

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2020 року (а.с. 182-184) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася. На електронну адресу суду надіслала заяву в якій просила судове засідання провести у її відсутності та у відсутності її представника, адвоката Дімова Д.П., так як вона знаходиться на навчанні. Просила постановити рішення по суті позовних вимог та уточнень до них, задовольнивши вимоги у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Зокрема судове повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання було здійснено за адресою зазначеною у відзиві на позовну заяву і інших заявах скерованих на адресу суду: АДРЕСА_1 , про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача, адвокат Шиєнков Ярослав Євгенович, у судове засідання не з`явився. На електронну адресу суду надіслав клопотання, підписане електронним підписом, в якому просив розглянути справу №508/208/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 09 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у Першому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого 09 квітня 2011 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №184 (а.с.8).

На підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2017 року (справа №472/634/17) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.9).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на підставі актового запису №1381 від 31.08.2011 року (а.с.10).

За час перебування з відповідачем у шлюбі, 06.02.2013 року сторонами було придбано транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, який 08 лютого 2013 року було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно звіту про оцінку майна складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1008/16 від 14.12.2016 року) вартість транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 106400 гривень (а.с.14-18).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В такому випадку присудження іншому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі. Цей висновок у повній мірі узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), відповідно до яких у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторонами по справі, позивачем та відповідачем, в заявах по суті справи не заперечувався та не спростовувався той факт, що транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, був придбаний під час перебування їх у шлюбі.

Отже, автомобіль є спільною власністю подружжя, оскільки був придбаний за спільні грошові кошти в період перебування у зареєстрованому шлюбі та, згідно зі ст. 60 СК України, вважається спільним сумісним майном подружжя.

Також відповідачем ОСОБА_2 було підтверджено, що він 08.08.2015 здійснив відчуження транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску на користь свого батька ОСОБА_4 .

Згідно пунктів 22, 30 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, яке підлягає поділу, необхідно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно звіту про оцінку майна - транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, синього кольору, складеного 22 грудня 2018 року, ринкова вартість об`єкту становить 106400 (сто шість тисяч чотириста) гривень (а.с.14-17).

Судом встановлено, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобіля. На даний час автомобіль перебуває у власності іншої особи, а тому позивачка була позбавлена можливості здійснити експертне дослідження транспортного засобу.

Таким чином, договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений 08 серпня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 виходить за межі дрібного побутового. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 надавала ОСОБА_2 згоду на відчуження спірного автомобіля у власність ОСОБА_4 . Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений з істотним порушенням порядку, передбаченого ч. 2 ст. 65 СК України.

Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), в такому випадку у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування компенсації вартості 1/2 частки в автомобілі марки ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску.

Зі змісту звіту про оцінку майна - транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, складеного 22 грудня 2018 року (а.с.14-17) вбачається, що станом на день судового розгляду вартість автомобіля становить 106400 гривень.

Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України ОСОБА_2 та його представник не подали жодного доказу на спростування достовірності звіту.

Підстави для відхилення від рівності часток сторін у спірному автомобілі судом також не встановлені.

З огляду на це суд вважає, що автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, належить визнати об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки в транспортному засобі в розмірі 53200 гривень (106400 : 2).

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту не проживання з 01.01.2015 року позивача ОСОБА_1 спільно з відповідачем ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів, що встановлення такого факту породжують для неї будь-які юридичні наслідки та іншого шляху щодо їх усунення, як тільки звернення до суду, не існує.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по справі у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 транспортний засіб марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель Т13110, 2007 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 1/2 частину вартості автомобіля марки «ЗАЗ-DAEWOO», модель Т13110, 2007 року випуску, синього кольору у розмірі 53 200,00 (п`ятдесят три тисячі двісті) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2021 року.

Суддя Д.С. Банташ