Ухвала

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 212/1805/15-ц

провадження № 61-807ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, треті особи: комунальне підприємство Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, Криворізьке міське управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , про скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, припинення права власності, визнання права власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права на користування житлом, зняття з реєстрації колишнього члена сім`ї.

У травні 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на квартиру в рівних частках.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що на підставі рішення РВК № 17 від 15 січня 1997 року ОСОБА_4 отримав ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ЖБК «Комфорт» КМК на сім`ю з трьох чоловік. Родина ОСОБА_2 в складі 3-х осіб проживала за адресою: АДРЕСА_2 , в якій набули право користування. Родина ОСОБА_4 не змогла мешкати в отриманій квартирі через розташування на високому поверху, тому на сімейному колі вирішено зробити родинний обмін. На житлові квартири 05 грудня 1997 року отримано обмінні ордери. Родина позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали членами житлово-будівельного кооперативу. ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру на підставі рішення № 208/2 «Про видачу свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна» від 19 травня 2010 року виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу в наслідок злочинних дій, використавши неправдиву довідку про склад родини.

Після зміни позовних вимог, в останній редакції позовної заяви ОСОБА_2 просив: скасувати рішення № 208/2 від 19 травня 2010 року «Про видачу свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна» виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; скасувати видане на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 07 червня 2010 року; припинити право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири; стягнути з ОСОБА_1 витрати по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року первісний та зустрічний позов об`єднані в одне провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Житловий кооператив «Комфорт» про позбавлення права на користування житлом, зняття з реєстрації колишнього члена сім`ї задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права на користування житлом, скасовано та ухвалено в цій частині нове про відмову в їх задоволені. У іншій частині рішення залишено без змін.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року у частині зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимим доказів того, що довідка, яка видана ОСОБА_1 , як члену кооперативу і у якій не зазначений склад сім`ї, стала підставою для видачі їй оскаржуваного свідоцтва про право власності. Оскільки ОСОБА_4 , будучи членом кооперативу ЖК «Комфорт», написав заяву, що він вибуває із членів кооперативу житлового кооперативу і передає ОСОБА_1 паєнакопичення, яке повністю виплачено комбінатом «Криворіжсталь» за договором № 253/750 від 05 вересня 1995 року, як пільговику та ветерану праці. За заявою ОСОБА_1 стала членом кооперативу «Комфорт», пайовий внесок за квартиру виплачений у повному обсязі, а тому саме вона стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 рокурішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення № 208/2 від 19 травня 2010 року «Про видачу свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна» видане виконавчим комітетом Жовтневої районної у місті ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Скасовано видане на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 07 червня 2010 року. У іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в період обміну квартирами ОСОБА_4 написав заяву, про те, що він вибуває із членів кооперативу ЖК «Комфорт» і ОСОБА_1 була прийнята до членів кооперативу разом з членами своєї сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Оскільки вибувший член кооперативу ОСОБА_4 не передавав паєнакопичення, так як вартість паю перераховано підприємством на розрахунковий рахунок кооперативу та ОСОБА_1 не вносилась різниця паєнакопичення на рахунки кооперативу відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не набула права власності на спірну квартиру, одноособово.

ОСОБА_1 13 січня 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 01 лютого 2021 року ці недоліки було усунуто, а саме: подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та уточнену касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2021 року касаційну скаргу повторно залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: звернутися до суду касаційної інстанції і навести інші підстави для поновлення строку та подавши відповідні докази; вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У квітні 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 11 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала уточнену касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Підставою касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Разом з тим, в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 указує про те, що до нинішнього часу, суди, розглядаючи цивільні справи за позовами про визнання права власності на кооперативні квартири посилаються на Пленуми ВСУ «Про застосування судами законодавства по ЖБК». Новочасні правові висновки Верховного Суду України щодо права власності на кооперативні квартири в реєстрі судових рішень за 2018-2020 роки відсутні. У тексті касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 та Правові позиції Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ від 21 травня 2001 року.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що в касаційній скарзі не зазначено постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 та Правові позиції Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ від 21 травня 2001 року, на які посилається в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Як наслідок, посилання на постанову Пленуму Верховного Суду України та Правові позиції Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат