28.04.2021 227/4516/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левченко А.М.

розглянувши в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ

12.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просить стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що протягом 2016-2018 років проживала однією сім`єю та вела спільний побут з відповідачем ОСОБА_2 , без офіційної реєстрації шлюбу. Від даних відносин у них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після чого з 2018 року сумісне проживання та ведення спільного господарств було припинено, а дитина залишилась проживати з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, усі обов`язки по матеріальному забезпеченню позивач виконує сама. У зв`язку з чим просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 25.01.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Учасникам справи направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не надав заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, не скористався правом надання відзиву на позовну заяву.

З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 зазначила, що з відповідачем проживала однією сім`єю на протязі 2016-2018 років без реєстрації шлюбу та від вказаних стосунків народила від позивача дитини.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 23.06.2018 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №918, батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тобто сторони по справі (а.с.5).

З копії акту голови ОСМД «Шахтарь» від 04.11.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкають разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , який мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України та як роз`яснено у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання дитини.

Разом з цим, приймаючи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, а також з урахуванням рівня життя сьогодення, мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму, встановленого в даному регіоні, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, відповідає вимогам закону та може забезпечувати частину потреб неповнолітньої дитини, а також не призведе до критичного погіршення забезпеченості відповідача, саме такий розмір аліментів є обґрунтованим, достатнім та відповідним щомісячним розміром аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду 12.11.2020 року, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 141, 180-183, 191 СК України, керуючись ст. ст. 4, 19, 81, 141, 206, 263-265, 268, 273, 279, 352-355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 12 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Копію рішення направити сторонам.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя А.М. Левченко

28.04.2021