Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4017/20 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 20 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

з участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б.

у цивільній справі №285/4017/20 за позовом ОСОБА_1 до Тернівської сільської ради Новоград-Волинського району, треті особи Новоград-Волинська районна державна адміністрація та Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) в розмірі 4,18 га. в умовних кадастрових гектарах за рахунок земель запасу як не витребувані паї для громадян в адміністративних межах Тернівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. В обґрунтування поданого позову зазначала, що 05 жовтня 2020 року із довідки Тернівської сільської ради Новоград-Волинського району №314 дізналася, що не внесена до уточнених списків громадян, що мають право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Терноцвіт» с.Тернівка Новоград-Волинського району Житомирської області. Оскільки 02 серпня 1993 року вона прийнята в члени колгоспу «Терноцвіт» с.Тернівка Новоград-Волинського району та на день отримання Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Терноцвіт», серії ЖТ-10-32-000001 від 29.11.1995 року із членів колгоспу не виходила. Тому помилково не була включена до уточнених списків осіб, які мають право на пай, чим порушені її права. Вважає, що строк для звернення до суду з даним позовом пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що у цій справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Так позивач, будучи членом господарства КСП «Терноцвіт» Новоград-Волинського району, протягом всього часу була переконана, що має право на земельну частку (пай). Однак те, що ОСОБА_1 не була включена в уточнені списки осіб, їй ніхто не повідомляв. Про порушення свого права позивач фактично дізналась із довідки Тернівської сільської ради №314 від 05.10.2020. Позивач вважає, що строк звернення до суду з даним позовом пропущений з поважних причин. Звертає увагу на позицію Верховного Суду, узгоджену у постанові від 07.04.2020 у справі №147/294/18. Крім того зазначає, що фактично позивачка у с.Тернівка взагалі не проживала, а весь час проживала у м.Новоград-Волинському, а потім у м.Києві.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була членом колгоспу «Терноцвіт» с. Тернівка Новоград-Волинського району Житомирської області з 02.08.1993 року до 14.11.1996 року (а.с.9).

Як вбачається із копії державного акта на право колективної власності на землю по КСП «Терноцвіт», серія ЖТ-10-32-000001, він був виданий 29 листопада 1995 року та зареєстрований за №6 (а.с.14).

Згідно довідки, виданої Тернівською сільською радою за №314 від 05.10.2020 року, ОСОБА_1 відсутня в уточнених списках громадян на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Терноцвіт» с.Тернівка (а.с.22).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 із зазначеним позовом звернулася до суду майже через 25 років, тобто з порушенням встановлених законом строків.

Зазначені висновки суду заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За змістом положень статті 5 ЗК України в редакції закону від 11 березня 1992 року № 2196-XII, статті 3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товариством державного акта на прав колективної власності на землю.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право власності колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 по справі №396/1683/18-ц зазначив, що за змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

В даному випадку суд першої інстанції правильно вважав, оскільки позивачка ОСОБА_1 на момент передачі державного акта являлась членом КСП «Терноцвіт», то вона набула право на земельну частку (пай), як член КСП.

Крім того, судом також враховано, що згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі застосуванню підлягають положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до усталеної судової практики член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 не навів обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом.

Посилання на те, що ОСОБА_1 дізналася про порушення її права лише в жовтні 2020 року з довідки сільської ради, не доводять поважності пропуску строку, оскільки позивачка про порушення своїх прав повинна була дізнатися з початку розпаювання земель КСП, що є загальновідомим фактом. Тому ОСОБА_1 , як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Терноцвіт» (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. На переконання апеляційного суду, відсутні підстави вважати про поважність пропуску строку, оскільки тривалий час не зверталася до уповноважених органів за вирішенням питання оформлення права власності на земельну ділянку, а із зазначеним позовом звернулася до суду майже через 25 років.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 09 вересня 2020 року №637/53/18 та від 16 вересня 2020 р №330/2463/17.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 30.04.2021 року.