Справа № 648/4029/20
Провадження № 2/648/291/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Бугрименка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Тищенко Т.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг в сумі 13865 доларів США та 3% річних в сумі 420, 52 долари США., а всього 14285,52 доларів США. Позов обґрунтовано тим, що вона продала відповідачу одяг та побутові товари на суму 38050 доларів США, про що остання 4 лютого 2017 року надала розписку. Кошти за отриманий товар відповідач зобов`язувалась повернути до 25 грудня 2019 року. Проте, зобов`язання відповідач повністю не виконала, повернула лише 20135 доларів США. Решту заборгованості в сумі 13865 доларів США відповідач повертати відмовляється. Вказує, що крім основної заборгованості має право на стягнення з відповідачки 3% річних, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, за період з 25 грудня 2019 року по 28 грудня 2020 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнала, зазначила, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки правовідносини, які виникли між нею та позивачкою, пов`язані з господарською діяльністю, фактично позивач продала їй свій «бізнес» з усім обладнанням та товаром. Позивач ввела її в оману, передаючи товар, остання завищила його вартість. На даний час нереалізованим залишився товар ОСОБА_3 на суму 173841,50 грн., що за курсом 26,57 грн./дол. США становить 6542,77 доларів США., який вона готова повернути позивачці. Надана позивачем розписка написана неї під впливом обману та не може вважатися договором купівлі-продажу, оскільки не підписана позивачем, а отже є нікчемною.

11 січня 2021 року відкрито провадження у справі. Визначено судовий розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Вважав, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки правових підстав для розгляду справи господарським судом не має.

Відповідач позов не визнала з підстав викладених у відзиві, просила закрити провадження у справі або відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснила, що працювала продавцем в магазині позивача, який знаходиться в с.Дніпровське. Позивач умовила її стати підприємцем та самостійно господарювати в магазині. На виконання домовленості, ОСОБА_3 передала їй товар і обладнання, що знаходились в магазині. Вони погодили, що вартість переданого їй товару та обладнання становить 38050 доларів США. Кожного дня вона повертала позивачці частину щоденної виручки. Розмір заборгованості не оспорює. Крім того, зазначила, що в судовому порядку укладений між нею та позивачкою договір купівлі-продажу недійсним не визнавався.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню.

Суд установив, що 4 лютого 2017 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару, за умовами якого позивач передала відповідачу товар на загальну суму 38050 доларів США, а остання прийняла товар та зобов`язувалась повернути позивачці кошти за нього до 25 грудня 2019 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою, наданою відповідачем.

Відповідач взяте на себе зобов`язання, щодо повернення коштів позивачці, повністю не виконала, станом на 29 грудня 2020 року повернула 20135 доларів США, решту заборгованості повертати відмовляється. Вказана обставина відповідачем не оспорюється.

Зі змісту частини першої, другої статті 509 ЦК вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч.2 ст.11 ЦК).

Згідно до положень статей 626-628 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно до частини першої, другої статті 207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК).

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК, продавець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Враховуючи, що відповідач, отримавши від ОСОБА_3 товар на суму 38050 доларів США, в зазначений в розписці строк, кошти за товар останній повністю не повернула, чим порушила зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 13865 доларів США є обґрунтованою.

Щодо стягнення з відповідача коштів, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 625 ЦК, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524 та 533 ЦК, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Оскільки відповідач була зобов`язана сплатити кошти на користь позивачки, правовідносини, які виникли між ними, є грошовим зобов`язанням, а отже, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК.

Враховуючи, що відповідач зобов`язання не виконала, кошти в сумі 13865 доларів США до 25 грудня 2019 року позивачці не повернула, що змусило останню звернутися до суду за захистом свого порушеного права, суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 3% річних, відповідно до розрахунку за період з 25 грудня 2019 року по 28 грудня 2020 року, в сумі 420,52 доларів США (13865 дол. х 3% / 100% /365 дн. х 370 дн.) є обґрунтованою.

Доводи відповідача, що при продажу товару позивач її обманула, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Частиною 3, 5 статті 203 ЦК передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Згідно із ч.1, ч.3 ст.215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 204 ЦК, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений між сторонами договір купівлі-продажу нікчемним не являється та судом недійсним не визнавався.

Твердження відповідача, що між сторонами мали місце господарські відносини, у зв`язку з чим, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд вважає також безпідставними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом першим частини першої статті 20 ГПК визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, зокрема, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема , справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

З дослідженого в судовому засіданні витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців вбачається, що на день укладення договору між сторонами, позивач підприємцем не була, а отже, справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4050 грн.. Враховуючи, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті вказані судові витрати в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7-13, 19, 141, 223, 264-268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 204, 215, 625, 626, 655, 692, ЦК, суд,

УХВАЛИВ

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 14285 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) доларів США 53 (п`ятдесят три) центи США, що складається з боргу в сумі 13865 доларів США та 3% річних в сумі 420 доларів США 50 центів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4050 (чотири тисячі п`ятдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2021 року.

Позивач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2

Суддя: В.В.Бугрименко