Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

представника позивача - Манзенко Р.А.,

представника відповідача - Вакула Г.М.,

представника відповідача - Данилова Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та стягнення невиплаченого страхового відшкодування, суд , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та стягнення невиплаченого страхового відшкодування, в якому просить суд з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 2 215 719,63 грн., суму пені у розмірі 95 053,53, три відсотка річних у розмірі 113 866,96 грн., інфляційні втрати у розмірі 122 086,12 грн., витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля у розмірі 33 200,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 53 620,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 05.01.2018 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, за умовами якого страховик взяв на себе зобовязання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені в даному договорі, в тому числі за ризиком «збитки в наслідок ДТП», будь-якого пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Автомобіль марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 , 26.12.2018 о 16 год 05 хв, на вул. Героїв Майдану, в с. Яблуниця, керуючи ТЗ «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції і інтервалу та здійснив з`їзд в кювет, що призвело пошкодження ТЗ, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п. 12.1, ПДР.

26.12.2018 року позивачем було повідомлено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про настання страхово випадку з мобільного телефону. 27.12.2018 року позивачем було подано до відповідача заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку. Таким чином страхувальником виконано усі умови договору, проте з незрозумілих підстав страхове відшкодування не було виплачено та не прийнято жодного рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи той факт, що страхувальником виконано усі умови договору, вчаснно повідомлено страховика про настання страхового випадку, надано усі визначені умовами договору документи та речі, зволікання відповідача у прийнятті рішення про виплату відшкодування є нічим іншим як спроба ухилитисся від взятих на себе зобов`язань.

16 вересня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за позовом відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та стягнення невиплаченого страхового відшкодування та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16 вересня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, поданої в рамках цивільної справи № 753/13515/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та стягнення невиплаченого страхового відшкодування - відмовлено.

01 жовтня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, постановлено розглянути справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та стягнення невиплаченого страхового відшкодування за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче судове засідання.

21 січня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав виколадених у змісті позовної заяви, відповіді на відзив та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у змісті відзиву на позовну заяву та письмових запереченнях на відповідь на відзив.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, Автомобіль марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Одним із видів добровільного страхування є страхування життя.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

У свою чергу, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У даному випадку, ст. 20 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страховика. Так, зокрема, страховик зобов`язаний:

1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;

2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику;

3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Аналогічні правові норми встановлені ст. ст. 979, 982, 988 ЦК України.

Таким чином, з огляду на приписи Закону України «Про страхування» та положення Глави 67 ЦК України, призначення страхування - це страховий захист страхувальника, матеріальна складова якого проявляється в разі настання страхового випадку.

У правовідносинах страхування, закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика вчиняти дії щодо сприяння страхувальнику у отриманні страхового відшкодування (надати страхувальнику консультації з питань отримання страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк).

При цьому, підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Також договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Аналізуючи зазначені приписи закону, суд приходить до висновку, що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених законом, за умови дії страхувальника в порядку визначеному законом.

Судом встановлено, що 05.01.2018 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові права страхувальника, пов`язані з володінням користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 . Строк дії договору з 05 січня 2018 року по 04 січня 2019 року.(п. 16 договору).

Згідно п. 7 договору, до страхових випадків віднесено збитки в наслідок ДТП та збитки в наслідок інших подій.

Відповідно до п. п. 10, 10.1 даного договору загальна страхова сума та страхова сума по ТЗ складає 3 250 000,00 грн.

Згідно п. 14 договору, сума страхового платежу, яка сплачена позивачем складає 113 750,00 грн.

Встановлено, що ОСОБА_1 , 26.12.2018 о 16 год 05 хв, на вул. Героїв Майдану, в с. Яблуниця, керуючи ТЗ «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції і інтервалу та здійснив з`їзд в кювет, що призвело пошкодження ТЗ, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п. 12.1, ПДР.

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2019 р. у справі № 755/164/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340 (триста сорок) гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою..

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до положень ч. 1 статті 26 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено в ході судового розгляду, 26.12.2018 року позивачем було повідомлено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про настання страхово випадку з мобільного телефону.

27.12.2018 року позивачем було подано до відповідача заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Листом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 05.04.2019 року № 0/к/у, повідомлено позивача про прийняття рішення про відстрочення прийняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні виплат страхового відшкодування за договором № 001/18-Т/Ц7 добровільного страхування наземного транспорту.

Відповідно до п. 27.13 даного договору страхування, страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування до з`ясування фактичних збитків, але не більше ніж на три місяця з дня отримання від страхувальника повідомлення про страховий випадок та всіх необхідних документів та речей.

Згідно п. 26.1 договору, для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов`язаний протягом 10 робочих днів з моменту повідомлення страховика про страховий випадок надати страховику наступні документи: заява на виплату страхового відшкодування встановленої Страховиком форми; договір; У разі настання страхової події за ризиком «Збитки внаслідок ДТП»: копія посвідчення водія, що керував ТЗ; копія схеми місця ДТП (лицьова та оборотна сторони), підписаної учасниками ДТП та поліцейськими, яка оформлена згідно з п. 4 ст. VIII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 №1395; оригінал протоколу про адміністративне правопорушення, складений стосовно водія застрахованого ТЗ. якщо таке адміністративне порушення мало місце або копія протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно іншого учасника (учасників) ДТП.

Відповідно до п. 26.3. Договору окрім перелічених у п. 26.1 Договору речей та документів. Страховик має право запросити від Страхувальника (Вигодонабувача. відповідних компетентних органів) інші речі та документи відносно причин та обставин страхової події, особи та реквізитів для сплати страхового відшкодування якщо відсутність цих речей та документів у Страховика робить для нього неможливим (або вкрай важким) визначення обставин страхової події чи розміру збитків, зокрема: копію протоколу огляду місця події; копію протоколу огляду і перевірки технічного стану ТЗ; копію схеми ТЗ; копію схеми ДТП; копію акту медичного огляду на наявність стану алкогольного сп`яніння; постанову у справі про адміністративне правопорушення; калькуляцію та оригінали рахунків за ремонт ТЗ. квитанції (чеки, платіжні доручення) про сплату ремонту ТЗ або вартості запасних частин, замінених в ході ремонту; лист Вигодонабувача про особу, якій належить виплатити страхове відшкодування; інші документи та речі на письмову обгрунтовану вимогу Страховика.

Таким чином, як було встановлено в ході судового розгляду, стороною позивача було виконано умови договору № 001/18-Т/Ц7 добровільного страхування наземного транспорту, та надано повний перелік документів передбачений його умовами, що давав підстави для прийняття відповідачем відповідного рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування в межах строків передбачених п. 27 даного договору.

Окрім того, в порушення умов п. 27.13 даного договору страхування, відповідачем так і не було прийнято рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, не дивлячись на те, що минуло більше трьох місяців з моменту звернення позивача до страхової компанії про настання страхового випадку та надання повного обсягу документів та речей для виплати страхового відшкодування.

Обгрунтовуючи свої заперечення, щодо предмету спору, сторона відповідача вказує на те, що внутрішньою службовою перевіркою було встановлено факт участі автомобіля позивача марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 у спортивних змаганнях біля курорту «Буковель», однак суд не бере до уваги дані твердження, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про участь саме цього транспортного засобу у офіційних спортивних змаганнях, які супроводжувались перегонами на автомобілях гірськолижними трасами станом на 26.12.2018 року в Івано-Франківській області.

Разом з тим, як вбачається з умов укладеного між сторонами договору № 001/18-Т/Ц7 добровільного страхування наземного транспорту, саме участь у змаганнях різних категорій в тому числі автомобільні перегони не є страховим випадком у відповідності до п. 7 та 22 договору.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо посилань сторони відповідача про відстрочення прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування страховиком до закінчення кримінального провадження № 0000075 від 08.05.2019 року порушеного за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, суд ставиться критично, оскільки за довгий період часу в межах даного кримінального провадження не встановлено винну особу, будь-кому не вручена підозра про вчинення кримінального правопорушення та не прийнято вмотивованого процесуального рішення по даному факту.

В свою чергу, суд визнає необґрунтованими посилання сторони відповідача на висновки експертиз проведених в межах кримінального провадження № 0000075 від 08.05.2019 року, оскільки дата, місце та час дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 було встановлено постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2019 р. у справі № 755/164/19, яка набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Згідно висновку № 197/19 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу складеного 21.06.2019 судовим експертом Ковалем Ігорем Миколайовичем (свідоцтво від 03.07.2015. видане на підставі рішення Центральної експертно - кваліфікаційної комісії при Міністерства юстиції України), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП. яка сталась 26.12.2018 року, станом на дату проведення дослідження становить 2 213 028,18 гри. Ринкова вартість автомобіля марки «Audi R8», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 , на момент ДТП. яка сталась 26.12.2018 року, станом на дату проведення дослідження становить 2 951 873,80 гри.

Відповідно до п. 27.10 Договору при пошкодженні транспортного засобу внаслідок стракового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість власних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, з врахуванням умов. зазначених в п. 17.3. Договору, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п.п. 17.1, 17.2 Договору). В окремих випадках, за згодою Страховика, розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові. При настанні страхових випадків за межами України та необхідності здійснення ремонту на місці страхового випадку трудовитрати на відновлення відшкодовуються, виходячи з розцінок, що діють в Україні.

Згідно п. 27.11 Договору при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 12 Договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, страхове відшкодування здійснюється наступним чином з урахуванням зазначених у розділі 17 умов: на базі авторизованої СТО - страхове відшкодування для відновлення пошкодженого транспортного засобу, визначене згідно з п. 27.10. Договору, здійснюється на рахунок авторизованої СТО. Авторизована СТО - СТО, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування транспортного засобу певної марки згідно вимогам заводу - виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилером, тощо); на базі СТО на вибір Страховика - страхове відшкодування для відновлення пошкодженого транспортного засобу, визначене згідно з п. 27.10. Договору здійснюється на рахунок СТО. обраної Страховиком. При цьому Страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО. а саме зобов`язується по обгрунтованим претензіям Страхувальника відшкодувати витрати, пов`язані з усуненням дефектів внаслідок неякісного ремонту.

Таким чином, враховуючи, що умовами Договору визначено, що розмір збитків визначається на підставі рахунків СТО, позивачем надано розрахунок збитків, виходячи з рахунку - фактури офіційного дилера в Україні ДП «Ауді Центр Віпос» № від 03.01.2019 року, які складають 2 231 969,63 грн.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства та законодавства про захист прав споживачів в сфері добровільного страхування транспортного засобу, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхової виплати, відповідно до рахунку - фактури офіційного дилера в Україні ДП «Ауді Центр Віпос» № від 03.01.2019 року. враховуючи розмір франшизи, що відповідно до п. 12 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу складає 16 250,00 грн., а всього на загальну суму 2 215 719,63 грн., - оскільки позивачем на виконання договору № 001/18-Т/Ц7 добровільного страхування наземного транспорту та у зв`язку із настанням страхового випадку «Збитки в наслідок ДТП», було надано передбачені Договором документи та заяву про виплату страхового відшкодування, про що і не заперечувалось сторонами у ході судового розгляду.

При цьому відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування обставин дотримання позивачем як страхувальником умов Договору страхування.

Разом з тим, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений між сторонами договір, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи сторони позивача в цій частині підставні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, звертаючись до суду х вказаним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені у розмірі 95 053,53, три відсотка річних у розмірі 113 866,96 грн., інфляційні втрати у розмірі 122 086,12 грн.

Однак виходячи із змісту позовних вимог, доводів сторони позивача, що були викладені в ході судового розгляду, суд не вбачає підстав для задоволення даних вимог, оскільки не можливо встановити з якого часу порушені права за законні інтереси позивача, так як з моменту звернення останнього з заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування не прийнято жодного рішення відповідачем, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити реальний розмір пені, три відсотка річних та інфляційних втрат.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд повідомляє наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 25.09.2020 року між адвокатом Манзенком. Р.А. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 25/09/20-К.

В той же час, стороною позивача не долучено до матеріалів справи акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги № 25/09/20- від 25.09.2020 року з зазначенням детального розрахунку погодинної вартості послуг та загальної кількості годин обслуговування, переліку виконаних робіт щодо позовної заяви з якою позивач звернувся до суду підписаний виконавцем та замовником, копію платіжного доручення про оплату витрат за правову допомогу.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що адвокатом документально не підтверджено понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 53 620,00 грн., вказана сума не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та стягнення невиплаченого страхового відшкодування.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь Державного бюджету України 9605 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 6, 8, 9, 16, 20, 26 Закону «України «Про страхування», ст.ст. 1-9 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6, 11, 14, 625, 626, 629, 638, 979, 982, 988, 991 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про захист прав споживачів та стягнення невиплаченого страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 2 215 719, 53 грн. суми страхового відшкодування.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь Державного бюджету України 9605 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товаристве «Страхова компанія «Арсенал Страхування», адреса: м.Київ, вул. Борщагівська, буд.154, .

Суддя: