Справа № 502/2323/17
УХВАЛА

05 травня 2021 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Новицької А.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву

представника відповідача про поновлення строку

та

перегляд заочного рішення в цивільній справі № 502/2323/17

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про

стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 12.04.2018 року в цивільній справі № 502/2323/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - позовні вимоги було задоволено і ухвалено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Коростенським МРВ УМВСУ в Житомирській області 06.06.1998 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення позивача з позовом 06.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття 30.04.2026 року.

22.04.2021 року до Кілійського районного суду Одеської області від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення. В обґрунтування поданої заяви вказано, що аліменти відповідач ОСОБА_3 сплачував у добровільному порядку за наданими позивачем реквізитами. Зараз з`ясувалося, що відповідач не є батьком відповідної дитини, а тому ним подано позов про оспорювання батьківства. Крім цього заочне рішення суду ухвалено з процесуальними порушеннями, наслідки яких можна усунути при його перегляді.

Так, після фактично розірвання шлюбних відносин між сторонами відповідач продовжував за домовленістю з позивачем добровільно перераховувати на картку позивача грошові кошт та за період з лютого по червень 2018 р. відповідач перераховував грошові кошти у сумі 10 000 грн.

У 2019 році позивач надала відповідачу нові реквізити, на які, за її словами, йому слід сплачувати аліменти на дитину.

За 2019 та 2020 роки відповідачем сплачено 10 544 грн аліментів на вказаний позивачем рахунок.

Наразі відповідач продовжує виконувати обов`язок по сплаті аліментів по мірі своїх фінансових можливостей. Таким чином, на думку представника, відповідач, як батько дитини, добровільно виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а тому підстави для стягнення з нього аліментів у примусовому порядку відсутні.

Також представник відповідача зазначає, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі. Із 14.05.20120 р. він взятий на облік як безробітний. Також у нього на утриманні перебуває двоє непрацездатних батьків, які потребують додаткових витрат у зв`язку із тяжким станом здоров`я.

Крім того, нещодавно під час розмови із позивачем відповідач дізнався, що дитина, яку він вважав своєю, насправді має іншого біологічного батька, у зв`язку з чим він звернувся що суду з позовом про спорювання батьківства.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд скасувати відповідне заочне рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження із викликом сторін.

Також представником відповідача подано заяву про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, в обґрунтування якого зазначено, що копію рішення суду по справі позивач не отримував до теперішнього часу, а дізнався про його існування лише 06.04.2021 р. під час звернення до адвоката за правовою допомогою.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, які він зазначив у заяві про перегляд заочного рішення суду на її обґрунтування та просив суд її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що з 2016 року вона не спілкується з відповідачем та не могла повідомити йому реквізити для добровільного перерахування аліментів на утримання дитини.

У 2018 році аліментів від нього шляхом направлення грошових переказів не отримувала, а додані до заяви представника відповідача квитанції це не підтверджують, оскільки в неї немає такого рахунку, на який здійснювався переказ.

Реквізити відповідного відділу виконавчої служби куди відповідач перераховував аліменти у 2019 році, йому були надані державним виконавцем, а вона лише надала виконавцеві банківські реквізити, на які слід їй перераховувати сплачені відповідачем аліменти.

Позивач зазначає, що відповідач увесь час з моменту присудження аліментів, ухиляється від їх оплати, вчиняє дії, спрямовані на те, щоб не отримувати направлену на його адресу кореспонденцію, а також на те, щоб не виконувати рішення суду про сплату аліментів. У зв`язку з цим його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного позивач просила суд відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення представника відповідача та позивача, проаналізувавши відповідні положення законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством передбачено можливість скасування заочного рішення суду лише за одночасної наявності всіх підстав, визначених у ст. 288 ЦПК України.

Судом встановлено, що місце проживання відповідача ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , куди йому і було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками / а.с.18/.

При цьому конверт з відповідним поштовим відправленням було повернуто до суду оператором поштового зв`язку із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» /а.с.25/.

Після ухвалення судом заочного рішення, його копія двічі направлялась відповідачеві та конверти з ним були повернуті до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» /а.с.35, 37/.

Таким чином, проаналізувавши відповідні матеріали справи суд приходить до висновку, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ЦПК України з вищенаведених підстав, а також не отримував копію заочного рішення суду.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП] (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд в постанові по справі № 0870/8014/12 прийнятій 15.05.2019 року зазначив, що апеляційним судом вчинено дії щодо належного повідомлення учасників справи про результати розгляду справи, шляхом направлення на їх адреси судового рішення. Повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчить, що рішення не вручено з причин, що не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив процесуальні дії.

Суд першої інстанції може переглянути заочне рішення, тільки якщо відповідач посилається на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи у випадку відсутності відповідача з поважних причин; порушення норм процесуального права при ухваленні заочного рішення може бути підставою тільки для апеляційного оскарження.

Разом з тим, в ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду встановлено, що додані до заяви про перегляд заочного рішення квитанції за 2018 рік не підтверджують переказ відповідачем коштів саме позивачу, що вона категорично заперечує.

В квитанціях про переказ коштів в якості аліментів за 2019 рік, доданих до заяви, зазначено отримувачем відповідний орган виконавчої служби, а не позивача, що дає підстави суду критично оцінити посилання сторони відповідача на ту обставину, що відповідачу, який неодноразово здійснював перерахування коштів на відповідні реквізити, було невідомо, що вказані кошти перераховуються не позивачеві, а до органу ДВС.

Отже, відповідна обставина щодо добровільного перерахування аліментів відповідачем позивачеві, в ході розгляду заяви не знайшла свого підтвердження.

Статус безробітного відповідач набув у травні 2020 року, а документи, щодо захворювань його батьків також стосуються періоду 2019-2020 років.

Тобто вказані події мали місце вже після ухвалення судом заочного рішення та вони можуть бути підставою для подальшого перегляду розміру вже присуджених аліментів.

Доказів щодо того, що батьки відповідача станом на дату ухвалення заочного рішення суду потребували утримання та знаходились на утриманні відповідача, суду також не надано.

Щодо посилання на звернення відповідача до суду з позовом до позивача про оспорювання батьківства, суд враховує, що сама по собі ця обставина з огляду на презумпцію батьківства щодо дитини народженої у шлюбі, не є підставою для скасування рішення про стягнення аліментів, а може бути підставою для припинення стягнення аліментів у разі набрання відповідним судовим рішенням у справі про оспорювання батьківства законної сили.

Також суд враховує, що рішенням ухвалено стягувати аліменти в частці, яка згідно усталеної судової практики є мінімальною в разі стягнення аліментів у частці заробітку /доходу/ відповідача.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що скасування заочного рішення суду фактично призведе до затягування розгляду справи в суді першої інстанції та повторного ухвалення аналогічного за змістом судового рішення, що не відповідатиме принципам ефективності та своєчасності цивільного судочинства.

Згідно ч. 3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що заяву відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 280, 287-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити представнику відповідача ОСОБА_2 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, ухваленого Кілійським районним судом Одеської області 12.04.2018 року по справі № 502/2323/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення в цивільній справі № 502/2323/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Роз`яснити відповідачу положення ч. 4 ст. 287 ЦПК України, згідно яких у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников