22-ц/804/1060/21
242/2870/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/2870/19

Номер провадження 22-ц/804/1060/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,

секретар Грішко С.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 січня 2021 року, у складі судді Хацько Н.О., повний текст рішення складений 26 січня 2021 року,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

про усунення перешкод у праві користування автомобілем та зобов`язання повернути автомобіль,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , уточнивши вимог якого, просила зобов`язати відповідача повернути позивачці у 5-денний строк з дня набрання чинності рішення суду автомобіль марки «Renault Trafic», 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ключі від нього, а також не чинити перешкоди у користуванні даним автомобілем.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 05 жовтня 2007 року по 30 січня 2018 року вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. У період проживання однією сім`єю з відповідачем, вони отримали довіреність, посвідчену в нотаріальному порядку 26 травня 2015 року на строк до 26 травня 2018 року, виданою сторонам ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_3 . Довіреність видано на право укладання правочинів щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом автомобілем марки «Renault Trafic», 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зокрема, надано право експлуатувати з правом використання за межами України, продати, обміняти, здати в оренду, за ціною та на умовах на розсуд уповноважених. Вранці 24 листопада 2017 року відповідач повідомив позивачку, що на його думку автомобіль несправний та необхідно доставити на СТО. Згодом ОСОБА_2 повідомив їй, що по дорозі автомобіль зовсім зламався і йому довелося віддати його для ремонту на певний час. Після чого пообіцяв, що поверне автомобіль після його ремонту. По теперішній час, ані автомобіля, ані ключів від нього відповідач так і не повернув. 02 жовтня 2018 року позивачка звернулася до Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального злочину за ст.190 КК України, на що отримала відповідь, в якій їй рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання по суті. 26 грудня 2018 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_3 , надав довіреність на розпорядження та користування вищевказаним транспортним засобом, лише на позивача. Окрім того, позивачка сплатила ОСОБА_4 грошові кошти за цей автомобіль у розмірі 6800 доларів США, що підтверджується розпискою від 27 грудня 2018 року, яка складена у присутності свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 07 березня 2019 року позивачка звернулася до Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального злочину за ст.190 КК України, на що 15 березня 2019 року отримала відповідь, в якій їй також рекомендовано звернутися до суду. Вказує, що автомобіль перебуває у відповідача без законної підстави та без згоди власника чи розпорядника, у зв`язку з чим автомобіль підлягає витребуванню з незаконного володіння. Враховуючи, що відповідач відмовився в позасудовому порядку врегулювати спір, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користування автомобілем та зобов`язання повернути автомобіль відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що жодною із сторін та третьою особою, не оспорювався той факт, що спірний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_3 та жодна видана власником довіреність на право користування і розпорядження транспортним засобом станом на день розгляду справи не визнана недійсною, не скасована, дія останньою була встановлена до 02 грудня 2020 року, вказані правочини не визнані судом удаваними, тощо.

Суд прийшов до висновку, що позивач звертаючись до суду саме з негаторним позовом про усунення перешкод у праві користування автомобілем обрав правильний спосіб захисту.

Суд також виходив з того, надані в судовому засіданні показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на думку суду, не підтверджують факт знаходження спірного автомобіля у відповідача ОСОБА_2 та здійсненням ним дій, які перешкоджають позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження транспортним засобом, а лише засвідчують факт передачі грошей представнику власника автомобіля.

Суд прийшов до висновку, що будь-яких інших належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та існування фактичних обставин, на які посилається позивачка ОСОБА_1 у позові, а також доказів на підтвердження знаходження спірного автомобіля у відповідача та чинення ним перепон у користуванні та розпорядження зазначеним майном, позивачем не надано.

Враховуючи, що позивач та його представник неодноразово завчасно та належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, натомість в судові засідання призначені на 02 жовтня 2020 року, 02 листопада 2020 року, 18 грудня 2020 року та 22 січня 2021 року не з`явилися, доказів про поважність причини неявки в судові засіданні суду не надали. Перебування позивача в м. Києві у зв`язку із відрядженням, доглядом за батьком, на думку суду, не можуть бути розцінені судом як підстава для відкладення судового засідання. Оскільки судом неодноразово надавалася змога позивачу та його представнику прийняти участь в судовому засіданні та надати свої додаткові письмові пояснення з приводу позовних вимог та додаткові докази, натомість позивач та його представник своїм правом не скористалися та щоразу надають клопотання про відкладення судового засіданні, суд прийшов до висновку, що позивач та його представник зловживають своїми процесуальними правами, чим затягують розгляд справи по суті та вважав за можливе здійснити розгляд справи відповідно до вимог статті 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

16 лютого 2021 року позивачка ОСОБА_1 подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для розгляду суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 30 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 січня 2021 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 квітня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку, що позивач та його представник зловживають своїми процесуальними правами, чим затягують розгляд справи по суті, тому суд здійснив розгляд справи відповідно до вимог статті 279 ЦПК України.

Вказує, що підставою відмови у задоволенні позову є неодноразова неявка позивача та його представника у судові засідання 02 жовтня 2020 року, 02 листопада 2020 року, 18 грудня 2020 року, 22 січня 2021 року, доказів про поважність причин неявки в судові засідання суду не надали.

Судом порушено строк розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлений у статті 275 ЦПК України, розглядаючи справу протягом шістнадцяти місяців.

Судом не призначено експертизу автомобіля Рено Трафік, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ринкова вартість автомобіль дорівнює 187 880 грн.

Крім того, у судовому засіданні не допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які перебували на місці події та бачили, що 24 листопада 2017 року відповідач відкрито із застосуванням насильства до позивачки та з погрозою застосування насильства, викрав чуже майно вказаний автомобіль, придбаний позивачкою за кошти від підприємницької діяльності та для використання у підприємницькій діяльності. Разом із автомобілем відповідачем викрадено чуже майно, що знаходилось в салоні автомобіля, товар (побутова хімія) приблизно на суму 7000 грн. Загальна вартість викраденого майна відповідачем дорівнює 194 880 грн, тому ціна позову на час відкриття провадження у справі перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 х100) 192 000 грн.

Судом помилково розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, що є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд (пункт 2 частини 3 статті 411 ЦПК України).

Крім того, відповідно до частини 4 статті 274 ЦПК України справи, які виникають із сімейних правовідносин не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, крім спорів про стягнення аліментів та поділу майна подружжя.

Судом помилково дану справу віднесено до категорії малозначних, що також є обов`язковою підставою для скасування рішення суду (пункт 7 частини 1 статті 411 ЦПК України).

Судом залишено поза увагою те, що відповідно до статті 223 ЦПК України повторна неявка позивача у судове засідання є підставою для залишення позовної заяви без розгляду. Заяву про розгляд справи у відсутності позивача ним до суду не подавалось.

Відзив на апеляційну скаргу

На виконання статті 360 ЦПК України відповідачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_8 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивачка та її представник зловживаючи своїми процесуальними правами, неодноразово не з`являлись в судове засідання. Їх неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи, були спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи з причин перебування позивача в м. Києві у зв`язку із відрядженням, доглядом за батьком не можуть прийматись судом, як поважні, оскільки у позивачки є представник який може приймати участь у справі у її відсутність. Крім того, позивачка зацікавлена у затягуванні розгляду справи, оскільки в провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває справа № 242/4185/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки та поділ майна набутого під час сумісного проживання. Суд дійшов висновку про можливість закінчити розгляд справи за відсутності позивачки не порушуючи положення частини 1 статті 223 ЦПК України. Підстави для відкладення розгляду справи були відсутні, а наявних у справі матеріалів було достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Від позивачки до суду не надходило клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Суд при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження врахував обставини викладені у позові. Клопотання про призначення експертизи щодо ринкової вартості автомобіля від позивачки не надходило, позовна заява не містить ціни позову, тому вартість спірного автомобіля не може впливати на питання, які вирішує суд за якими правилами слід розглядати справу.

Заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , позивачка та її представник до суду не з`являлися. При цьому до подачі клопотання про допит свідків, ОСОБА_6 вже буда допитана в якості свідка. Зазначені свідки є заінтересованими особами, так як ОСОБА_6 є рідною сестрою позивачки, а ОСОБА_7 її найманим працівником.

У вимогах апеляційної скарги позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, при цьому доводів щодо порушення судом правил територіальної підсудності не наводить.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію серія НОМЕР_3 , виданого Центром ДАІ 2601 27.12.2014 року, транспортний засіб марки «Renault Trafic» 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

Згідно довіреності серія НАВ № 825095 від 26.05.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Князевою Л.Р., ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_3 , уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, зокрема: експлуатувати з правом використання за межами України, продати, обміняти, здати в оренду, за ціною та на умовах на розсуд уповноважених, належним ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , виданого Центром ДАІ 2601 27.12.2014 року, транспортним засобом марки «Renault Trafic» 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Строк довіреності встановлено до 26 травня 2018 року.

Відповідно до довіреності серія ННМ901757 від 26.12.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Міщук У.Л., ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_3 , уповноважив ОСОБА_1 укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, зокрема: експлуатувати з правом використання за межами України, продати, обміняти, здати в оренду, за ціною та на умовах на розсуд уповноважених, належним ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , виданого Центром ДАІ 2601 27.12.2014 року, транспортним засобом марки «Renault Trafic» 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Строк довіреності встановлено до 30.12.2019 року.

Згідно розписки від 27.12.2018 року, ОСОБА_4 в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 письмово підтвердив факт отримання від ОСОБА_9 6800 доларів США за транспортний засіб марки «Renault Trafic» 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

02.10.2018 року та 07.03.2019 року ОСОБА_1 подано заяви до Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області про вчинення кримінального злочину за ст. 190 КК України.

Відповідно до довіреності серія НОВ851443 від 02.12.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Зіняк О.І., ОСОБА_3 , уповноважив ОСОБА_1 укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, зокрема: експлуатувати з правом використання як на території України так і за кордоном, а також розпоряджатися (продати за ціною та на умовах відомих уповноваженому), належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , виданого Центром ДАІ 2601 27.12.2014 року, транспортним засобом марки «Renault Trafic» 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Строк довіреності встановлено до 02.12.2020 року.

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу, наданої Регіональним сервісним центром МВС в Донецькій області, автомобіль «Renault Trafic» 2001 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 з 27 грудня 2014 року та станом на 20.05.2020 року зареєстрований за ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її сестрою. В двадцятих числах грудня 2018 року вона на прохання ОСОБА_1 , привезла їй гроші до м. Києва, та в її присутності позивач передала гроші чоловіку на ім`я ОСОБА_10 за купівлю автомобіля у сумі 6 800 доларів США. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, то вона бачила, як відповідач користувався автомобілем «Renault». Зі слів сестри їй відомо, що ОСОБА_2 викрав у неї вищевказаний автомобіль. Чи мешкали позивач та відповідача разом на день зникнення автомобіля вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її подругою. В двадцятих числах грудня 2018 року вона разом з ОСОБА_6 привезли гроші ОСОБА_9 до м. Києва. Вона також була присутньою при передачі позивачем грошей чоловіку за купівлю автомобіля у сумі 6 800 доларів США. Користувалися автомобілем, як ОСОБА_1 , так ОСОБА_2 коли вони проживали разом.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.2 а.с71).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В апеляційному суді позивачка та її представник ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу, надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі. Позивачка пояснила також, що спірний автомобіль був придбаний під час проживання однією сім`єю з відповідачем у травні 2015 року, але за гроші, які вона отримала від підприємницької діяльності. Розписку про отримання грошей за автомобіль на її прохання була написана ОСОБА_4 в грудні 2018 року. Однією сім`єю з відповідачем вони проживали з 2007 року до кінця січня 2019 року. Після того, як відповідач у вересні 2018 року подав позов про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна, вона в жовтні цього ж року звернулась до поліції із заявою про вчинення відповідачем злочину, передбаченого статтею 190 КК України.

Відповідач та його представник ОСОБА_8 в апеляційному суді заперечували проти доводів апеляційної скарги, надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Пояснили також, що свідок ОСОБА_6 в апеляційному суді щодо подій, які відбулися 24 листопада 2017 року надала інші пояснення, ані ж у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника ОСОБА_11 , які просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , заперечення відповідача та його представника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає повністю.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою, другою, четвертою, шостою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (частина 3 статті 274 ЦПК України).

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, відповідно до положень частини 6 статті 19 ЦПК України, визнав справу малозначною та вирішив провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (т.1 а.с.30).

Розглядаючи справу, судом за клопотанням позивачки та її представника неодноразово витребувались та долучались до матеріалів справи докази, а саме з Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області копії матеріалів щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 02 жовтня 2018 року та 17 березня 2018 року, з Регіонального сервісного центру в Донецькій області МВС України інформацію про власника та реєстрацію спірного автомобіля, з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Францівської області копії документів, які були надані при реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, довіреність на право користування та розпорядження спірним автомобілем від 02 грудня 2019 року, видану ОСОБА_3 , а також викликались та допитувались свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (т.1 а.с. 30, 35 51,101, 102, 120 122, 144,150, 151, 165, 168,175 - 177).

Звертаючись з позовом, позивачка визначила ціну позову 179131,72 грн, просила зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй автомобіль та ключі від нього та не чинити перешкод у користуванні вищевказаним автомобілем (т.1 а.с.27 - 29).

З огляду на наведене вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, оскільки справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, з посиланням на те, що вартість автомобіля та предметів побутової хімії, вартість яких в апеляційній скарзі позивачкою зазначено в розмірі приблизно 7000 грн, перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня 2019 року (192100 грн). Вимог щодо повернення засобів побутової хімії, вартість яких позивачка зазначила в апеляційній скарзі в розмірі приблизно 7000 грн, нею не заявлялось, та не було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Право позивачки щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості під час розгляду справи судом першої інстанції, порушено не було. Позивачка надавала в суді пояснення, заявляла клопотання про витребування доказів, виклик для допиту свідків, які були повністю задоволені судом першої інстанції.

Зазначена справа не відноситься до категорії спорів, яка відповідно до положень частини 4 статті 274 ЦПК України, не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідно до положень 277 ЦПК України, до суду не зверталась.

Безпідставно позивачка посилається в апеляційній скарзі на розгляд справи більше ніж 60 днів, оскільки судом розглядалась справа тривалий час у зв`язку з численним клопотаннями позивачки про витребування доказів, а також неодноразово по справі оголошувалась перерва за клопотаннями позивачки та її представника, а саме, 03 жовтня 2019 року, 06 квітня 2020 року, 11 червня 2020 року , 02 листопада 2020 року, 18 грудня 2020 року, за клопотанням ОСОБА_2 та у зв`язку з неявкою сторін (т.1 а.с. 65, 66, 75, 82, 83, 94, 95, 129, 135, 155, 156, 197, 200, 207, 208, 211).

Аргумент апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції положення частини 2 статті 223 ЦПК України, а саме необхідності залишення судом першої інстанції позову ОСОБА_1 без розгляду, а не ухвалення рішення по суті позовних вимог, відхиляється апеляційним судом з огляду на наступне.

Згідно частини 5 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини 1 статті 257 ЦПК України).

Враховуючи, що під час розгляду справи судом сторони надали пояснення, за клопотанням позивачки та її представника були витребувані та досліджені докази, допитані свідки, а позивачка та її представник не з`явились у судове засідання, призначене на 02 листопада 2020 року, 18 грудня 2020 року та на 22 січня 2021 року, та дійшовши висновку про те, що причина неявки позивачки не є поважною, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, а не залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду. Неявка позивачки та її представника у судове засідання 22 січня 2021 року не перешкоджало розгляду справи по суті заявленого позову.

Згідно з частиною 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями частини 1- 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 6 статті 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для захисту власником своїх прав в судовому порядку, обов`язковою передумовою є доведення протиправності вказаного діяння з боку відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог позивачкою надано копії довіреностей на право експлуатації і розпорядження автомобілем марки «Renault Trafic», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 26 травня 2015 року, від 26 грудня 2018 року, від 22 січня 2021 року, посвідчених нотаріально (т.1 а.с.6, 8, т.2 а.с.47).

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що на підставі довіреності від 26 травня 2015 року, строк дії якої визначено до 26 травня 2018 року, правом експлуатації і розпорядження вказаним автомобілем були уповноважені як позивачка, так і відповідач.

Крім того, за клопотанням позивачки в суді першої інстанції 29 січня 2020 року в якості свідка була допитана її рідна сестра ОСОБА_6 , яка пояснила, що про обставини заволодіння ОСОБА_2 автомобілем, який на той час прожив однією сім`єю з позивачкою, їй відомо зі слів останньою. Коли вона під`їхала до будинку де проживали сторони, сестра пояснила, що ОСОБА_2 поцупив спірний автомобіль (т.1 а.с. 120 122).

За клопотанням позивачки, з метою недопущення порушення прав позивачки щодо доведення заявлених позовних вимог, апеляційним судом були допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , які пояснили, що були свідками неправомірного заволодіння ОСОБА_2 24 листопада 2017 року спірним автомобілем, пояснив також, що під час заволодіння автомобілем, останній заподіяв ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Колегія суддів критично відноситься до наданих в апеляційному суді свідчень ОСОБА_6 та ОСОБА_12 та відхиляє їх, оскільки вони протирічать поясненням ОСОБА_6 , які вона надала суду першої інстанції, пояснив, що під`їхала до будинку позивачки одна та не була очевидцем подій заволодіння автомобілем, а після ухвалення судом першої інстанції рішення, в апеляційному суді надала з цього приводу інші пояснення.

Звертаючись до суду з позовною заявою, із заявою про уточнення позовних вимог та у жовтні 2018 року до органів поліції, ОСОБА_1 не зазначала про те, що ОСОБА_2 заволодів спірним автомобілем в присутності сторонніх осіб, під час яких заподіяв їй тілесні ушкодження (т.1 а.с. 2 4, 27 29, 41, 42).

Апеляційний суд, у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку, оцінив всі надані сторонами докази в їх сукупності, та дійшов висновку проте, що вимоги позивачки недоведені, та у суду першої інстанції не було підстав для задоволення її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не є слушними.

Оскільки, всупереч вимогам частини 1 статті 81 ЦПК України, позивачкою не доведено наявності передбачених законом підстав, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу також на те, що після подій, які за поясненнями ОСОБА_1 відбулися 24 листопада 2017 року, сторони до кінця січня 2018 року продовжували жити однією сім`єю. Із заявою про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого статтею 190 КК України, ОСОБА_1 звернулась до органів поліції лише у жовтні 2018 року, та після звернення відповідачем у вересні 2018 року із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Обставини внесення у вересні та жовтні 2020 року за заявою позивачки та її представника відомостей до ЄРДР про вчинення відповідачем злочину, передбаченого статтею 356, частиною 1 статті 126 КК України (т.2 а.с. 48, 49), не приводять колегію суддів до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки підозру ОСОБА_2 про вчинення вказаних злочинів не вручали, факт заволодіння спірним автомобілем ОСОБА_2 категорично заперечує, та вироком суду вчинення останнім вказаних злочинів не встановлено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 січня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Щодо стягнення судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір 1791,32 грн. При подачі апеляційної скарги позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн (т.1 а.с. 11, 26, 227, 241).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, рішення суду підлягає залишенню без змін, підстав для відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлений 23 квітня 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

Є.Є.Мальцева