справа № 489/1580/20 провадження №2/489/217/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Рибальченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району, Прасолової Людмили Михайлівни, Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію права власності,

встановив:

В березні 2020 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів в якому просять визнати дії державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа Банк» незаконними та скасувати запис про державну реєстрацію.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаються на те, що 07.03.2008 між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено кредитний договір № 640/4-137. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань цього ж дня укладено іпотечний договір та передано в заставу банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , 2/3 частини якої належить ОСОБА_1 та 1/3 частина ОСОБА_2

27.01.2020 державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасоловою Л.М. перереєстровано право власності на квартиру на нового власника АТ «Альфа-Банк», на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору. Посилаючись на порушення процедури переоформлення права власності, позивачі просили визнати дії державного реєстратора незаконними та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк».

08.07.2020 від АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на дотримання банком процедури повідомлення позивачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутність порушень при перереєстрації права власності за іпотекодержателем, а також неможливість застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки реєстрація права власності за банком здійснена не в примусовому порядку, а за згоди позивачів, як іпотекодавців, в іпотечному договорі, просило відмовити у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 в наданих 26.04.2021 до суду додаткових письмових поясненнях вказав, що матеріалах реєстраційної справи наявний висновок ТОВ «Незалежна експерта компанія» про вартість іпотечного майна, яка станом на 10.12.2019 становить 601688,00 грн., однак жодний оцінювач не був присутній в іпотечній квартирі та не зрозуміло на яких підставах підготовлено такий висновок. Також наявне повідомлення про звернення стягнення на предмет застави та анулювання залишку заборгованості в розмірі 53220,31 дол.США, але 12.12.2017 Банк звернувся до Жовтневого районного суду миколаївської області з позовом про дострокове стягнення заборгованості в сум 44951,72 грн., який задоволено, тому незрозуміле збільшення боргу. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про дострокове стягнення заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. У пункту 4.5 договору іпотеки, укладеного між сторонами, визначено лише спосіб та підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, проте іпотечний договір який укладений міжбанком та позивачами, якими в іпотеку було передано квартиру, не містить іпотечного застереження , передбаченого статтями 36,37 Закону України «Про іпотеку», що в свою чергу не дає правових підстав для реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі договору іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що між банком та позивачем також не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Також звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (або нібито застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19). Так як квартира є єдиним житлом позивача, в якій він постійно проживає, а кредит надано банком в іноземній валюті позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Держаний реєстратор Прасолова Л.М. правом на подачу відзиву не скористалася.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2020 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні на 15.07.2020.

Ухвалою від 07.07.2020 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 58,4 кв.м, житлова площа 37,5 кв.м, яка на праві приватної власності належить АТ «Альфа-Банк», заборонено вчиняти будь-які дії у відношенні вказаної квартири, а саме: входження в квартиру представника АТ «Альфа-Банк» та третіх осіб, вселення в неї та реєстрацію АТ «Альфа-банк» та третіх осіб як постійних так і тимчасових мешканців. В задоволенні іншої частини заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою від 06.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання, призначене на 27.04.2021, сторони не з`явилися. Від позивачів надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, вимоги позову підтримують.

Від представника АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки позивачем були надані додаткові пояснення, що потребує ознайомлення з ними та надання заперечень. Крім того через обмеження встановленні Миколаївської міською радою з метою запобігання поширенню Covid-19 дістатися до суду на встановлений час представник не має можливості.

Державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Прасолова Л.М. причини своєї неявки не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке міститься в матеріалах справи.

Ознайомившись із клопотанням представника відповідача АТ «Альфа Банк» про відкладення розгляду справи та письмовими поясненнями позивача суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки додаткові пояснення не змінюють підстави та предмет позову, а обмеження встановлені міською радою не позбавляють учасників справи права примати участь у справі дистанційно. Крім того, вказаний відповідач правом на надання відзиву скористався, а наявні у справі письмові докази є достатніми для вирішення справи та не вимагають безпосереднього надання додаткових пояснень сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 07.03.2008 між ОСОБА_2 та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено кредитний договір № 640/4-137. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань цього ж дня укладено іпотечний договір та передано в заставу банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , 2/3 частини якої належить ОСОБА_1 та 1/3 частини ОСОБА_2 , яка належала позивачам на підставі договору дарування від 24.01.2008 за реєстровим № 128.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданої до позову, яка відповідає інформації перевіреної судом на дату постановлення цього рішення, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-якого іншого нерухомого майна, крім вказаної вище квартири, не мають.

Відповідно до пунктів 4.5.3 іпотечного договору, сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» (а.с.88-91).

09.12.2019 АТ «Альфа-Банк» направило на адресу позивачів письмові повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.76-80).

У інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2020 зазначено, що 27.01.2020 на підставі рішення державного реєстратора Прасолової Л.М. про державну реєстрацію прав нерухоме майно, індексний номер: 50867147 від 29.01.2020 було проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-13). Тобто така реєстрація була здійснена на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008 «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, (далі Порядок № 1127) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом встановлено, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа Банк відбулася на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі.

Так, у пункті 4.5.3 укладеного між сторонами іпотечного договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

З наведено слідує, що реалізація предмета іпотеки повинна проводитися на підставі договору іпотеки з дотриманням положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку № 1127.

Водночас, в пункті 6.2 іпотечного договору сторони домовились, що всі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що сторони дійшли згоди щодо направлення всіх повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо іпотекодавець узгодив з іпотекодержателем процедуру надсилання повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки, він повинен діяти добросовісно, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

09.12.2019 АТ «Альфа-Банк» направило на адреси позивачів, зазначені в іпотечному договорі, та місцезнаходження іпотечного майна вимоги щодо дострокового погашення заборгованості № 22467, вказавши, що в разі невиконання позивачами таких вимог банк вимушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.76).

Поштові конверти повернулися на адресу банку з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання» (а.с.81-86). Проте неотримання таких повідомлень, на думку суду, свідчить про недобросовісність іпотекодавців та порушення прав іпотекодержателя в очікуванні таких дій (стаття 13 ЦК України).

За такого, доводи позивачів про відсутність у матеріалах справи відомостей про неотримання ними письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності є підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є помилковими, оскільки вони ґрунтуються не невірному тлумаченні норм права та порушують, передбачений у статті 629 ЦК України принцип обов`язковості договору для виконання сторонами.

Аналогічний висновок щодо наслідків неотримання іпотекодавцем письмової досудової вимоги зроблено Верховним судом в постанові від 22.05.2019 у справі №490/3505/17 (провадження № 61-5426св19).

Посилання позивачів на застосування у вказаній справі висновків Верховного Суду, зроблених у постанові від 11.04.2017 у справі № 822//864/15, зокрема щодо протиправності державної реєстрації у випадку здійснення її за відсутності документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з дня отримання іпотекодавцем і боржником письмової вимоги іпотекодержателя, суд не бере до уваги, оскільки такі висновки зроблені у справі за інших обставин, коли сторони у іпотечному договорі не обумовлювали порядок отримання ними поштової кореспонденції.

Крім того, згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Доводи позивачів щодо того, що при внесенні відомостей про державну реєстрацію за відповідачем Банк зобов`язаний був надати реєстратору оцінку вартості іпотечного майна, проте даний документ відсутній в переліку пункту внесення такого запису не свідчить про відсутність такого документа при реєстрації спірного майна.

Так, згідно досліджених судом матеріалів реєстраційної справи зі здійснення 29.01.2020 реєстрації права власності на спірну квартиру АТ «Альфа-Банк» надало реєстратору висновок від 10.12.2019 (строк дії звіту шість місяців) про вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , зроблений ТОВ «Незалежна експертна компанія» на замовлення банку, в якому вказана вартість об`єкта оцінки 601688,00 грн. (а.с.87).

Отже, вказані доводи спростовані наявним в матеріалах справи висновком про вартість майна.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо непогодження з вказаною оцінкою іпотечного майна суд до уваги не приймає, оскільки вказаним позивачем належних і допустимих доказів на спростування наведеної оцінки суду не надано.

Водночас, 07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Встановивши, що частка квартири, яка належала ОСОБА_1 та була зареєстрована за банком, є єдиним майном, що використовується позивачем як місце постійного проживання, що підтверджується його реєстрацією, та у його у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що ним зроблено не було, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), постанові Верховного суду від 02.09.2020 у справі № 755/18777/18 (провадження № 61-13687св19), від 24.06.2020 у справі № 521/17219//17-ц (провадження № 61-47268св18).

З огляду на зазначене, доводи АТ «Альфа-Банк» про те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, АТ «Альфа-Банк» набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою позивача, на підставі застереження, передбаченого сторонами в іпотечному договорі, а отже, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, прийняте відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані, є безпідставними.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки перереєстрація права власності на квартиру була проведена за ініціативою АТ «Альфа Банк», відповідно судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з вказаного відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , який його сплатив при звернені до суду, що підтверджується квитанцією ПриватБанку № 0.0..1 від 23.04.2020.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до державного реєстратора Прасолової Людмили Михайлівни Радсадівської сільської ради Миколаївського району, Акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання протиправними дій державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію права власності задовольнити.

Визнати дії державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Прасолової Людмили Михайлівни щодо проведення державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа Банк» незаконними.

Скасувати запис про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який внесено на підставі рішення державного реєстратора Прасолової Людмили Михайлівни Радсадівської сільської ради Миколаївського району про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер 50867147 від 29.01.2020, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа Банк».

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

відповідач: Акціонерне товариство «Альфа Банк», , місце знаходження: м. Київ, вул.. Велика Васильківська, 100.

відповідач: державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Прасолова Людмила Михайлівна, , місце знаходження: Миколаївська область, Миколаївський район, селище Радісний Сад, вул. Миру, 5.

Повний текст судового рішення складено 30.04.2021.

Суддя І.В. Коваленко