Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7065/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/7065/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості зі сплати аліментів, пені за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, вимоги якого в подальшому уточнила та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 50 % додаткових витрат на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 52 352 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг по сплаті аліментів на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.02.2018 по 01.01.2020 у розмірі 81 434 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.02.2018 по 01.01.2020 у розмірі 81 434 грн.

В обгрунтування позову вказала, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.12.2011 шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_4 залишено проживати разом з матір`ю. Зазначила, що за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02.11.2018 з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частки всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Проте з 2009 року відповідач фактично проживає окремо та ухиляється від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину.

Зазначила, що існують обставини, які є підставами для стягнення додаткових витрат на дитину. Посилається на те, що вона витрачає кошти для забезпечення дитини одягом та взуттям; вказувала, що у сина порушений обмін речовин, тому останній потребує періодичних медичних обстежень та спеціального безглютенового харчування; також зазначила, що син відвідує музичну школу, займається роботобудуванням та програмуванням, що потребує додаткових витрат; крім того вказала, що вона оплатила відпочинок дитини за кордоном, страхування його життя, придбала телефон та несе витрати за надані комунальні послуги, від чого відповідач ухиляється.

Крім того зазначила, що відповідач має борг зі сплати аліментів на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.02.2018 по 01.01.2020 у розмірі 81 434 грн, у зв`язку із чим є підстави для застосування положень ст. 196 СК України про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період у розмірі 81 434 грн.

Виходячи із наведеного, просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 52 352 грн; пеню за прострочення сплати аліментів на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02.11.2018 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.02.2018 по 01.01.2020 у розмірі 81 434 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно стягнуто як додаткові витрати на дитину придбання мобільного телефону, продуктів харчування, іграшок, канцелярських товарів та одягу, які є універсальними витратами. Крім того позивачка не довела, що син має особливі здібності до музики, а його відвідування музичної школи обумовлене лише бажанням позивачки. Також вважає, що позивачка не довела належними доказами, що здійснення витрат в медичній клініці «Медібор» було необхідністю, а долучені нею чеки на різні товари не пов`язані з особливими обставинами або необхідністю розвитку дитини. Зазначає, що у 2019 році систематично здійснював сплату аліментів на утримання сина шляхом поштових переказів, а тому стягнення пені є безпідставним.

Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення боргу по аліментах ніким не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник адвокат Трофімов А.В. доводи апеляційної скарги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному в рішенні суду першої інстанції.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02.11.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2018 і до досягнення дитиною повноліття. 14.11.2018 видано виконавчий лист за №296/934/18 (а.с.134-135, 10).

Постановою державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області Поплавського Д.Ю. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 296/934/18, виданого 14.11.2018 (а.с.10).

Із Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №58122778/20 від 28.04.2021 Печерського РВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчим листом Корольовського районного суду м. Житомира №296/934/18 від 02.11.2018 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку і до повноліття дитини, вбачається, що ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 мав заборгованість у розмірі 25 831, 91 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач участі у вихованні сина не бере, не сплачує аліменти на його утримання, у зв`язку із чим має відповідну заборгованість. Вказує, що син хворіє, потребує лікування та постійних медичних обстежень, навчається у музичній школі та має ряд захоплень, які потребують витрат, також вона возила сина за кордон на відпочинок, у зв`язку із чим вона понесла значні додаткові витрати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив позов частково вимоги про стягнення додаткових витрат та пені за прострочення сплати аліментів задовольнив, у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам відмовив.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення на користь ОСОБА_1 50% понесених нею додаткових витрат у сумі 52 352 грн, суд першої інстанції взяв до уваги докази, надані позивачем, як підтвердження особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, та дійшов висновку щодо правомірності заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми грошових коштів в розмірі 52352 грн., що згідно розрахунку позивача складає 50% витрачених позивачем коштів на лікування та розвиток неповнолітнього сина.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції зазначив, що загальний розмір пені за весь період прострочення з 01.02.2018 по 01.01.2020 становить 81 434 грн., що відображено в детальному розрахунку, який додано позивачем до позовної заяви (а.с.11,82), який суд прийняв та стягнув пеню у заявленому позивачем розмірі.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах суд зазначив, що право визначати заборгованість по аліментах надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження вправі оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Також суд вказав, що спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Крім того стягнення заборгованості по аліментах, які вже стягуються за рішенням суду на підставі виконавчого листа, призведе до подвійного стягнення. З огляду на наведене суд відмовив у задоволенні позову у цій частині. Рішення суду у цій частині не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній його частині з огляду на таке.

Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно зазначеної норми закону вбачається, що той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат суд першої інстанції виходив з того, що додатковими витратами є витрати на медичне обстеження та лікування дитини, навчання в музичній школі, витрати на загальний розвиток дитини, на придбання одягу, взуття, техніки, розвиваючих ігор, відпочинку, вартість комунальних послуг.

Так із матеріалів справи вбачається, що згідно Акта про надання послуг ТОВ «Медібор від 01.03.2019 №1 у період з 01.01.2008 по 28.02.2019 медичною установою надано послуги пацієнту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 17 798, 40 грн (а.с. 12-22).

Крім того, в матеріалах справи містяться Акт про надані медичні послуги ТОВ «Медичний центр Асклепій Плюс» від 17.04.2019 на суму 300 грн, Акт надання послуг № 137713 від 17.06.2017 ТОВ «МДЦ Експерт-Житомир» на суму 405 грн та від 17.04.2019 № 202167 на суму 261 грн, Замовлення №Теа- від 17.12.2019 на проведення аналізів, вартістю 1602, 00 грн, а також до матеріалів справи додано ряд чеків ТОВ «Медібор» на придбання ліків на суму 4100, 17 грн (том 1 а.с. 35, 36, , 46, 84).

Таким чином, матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_1 витратила на лікування та обстеження сина 24 466, 57 грн.

Із довідки №15 від 01.02.2019 Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу музична школа №2 імені Святослава Ріхтера вбачається, що ОСОБА_5 навчається у цій музичній школі на фортепіанному відділі та із 01.09.2013 по 31.01.2019 ОСОБА_1 було сплачено за навчання 6 200, 00 грн (а.с. 23).

Зазначені докази підтверджують витрати ОСОБА_1 , пов`язані із лікуванням дитини та розвитком її здібностей, що в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами.

Проте, витрати на одяг, взуття, канцелярське приладдя, іграшки, техніку, витрати на комунальні послуги, відпочинок за кордоном за відсутності медичних рекомендацій для цього, не є додатковими витратами відповідно до положень ст. 185 СК України.

В матеріалах справи містяться ксерокопії чеків та квитанцій на значні суми, згідно яких позивач придбавала одяг, взуття, канцелярське приладдя, іграшки, мікроскоп, техніку, а також квитанції про сплату комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 , які помилково були включені судом першої інстанції у розрахунок додаткових витрат на дитину.

Доказів того, що дитина розвиває особливі здібності у напрямку роботобудування та програмування, як то відвідування гуртків, секцій і т.і., про що зазначено в позовній заяві, матеріали справи не містять. Відсутні також докази того, що за медичними показаннями дитина мала б відпочивати на відповідних курортах за кордоном.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 50% витрат, понесених ОСОБА_1 на оплату лікування сина (24 466, 57грн) та навчання у музичній школі (6200грн) у сумі 15 333, 29 грн (24 466,57 +6200 : 2), а тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання сина та має заборгованість у сумі 81 434 грн.

Згідно частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.»

Отже, вирішуючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти, виникла заборгованість по аліментах, однак, не провів жодних розрахунків, взявши до уваги розрахунок позивачки, який є невірним.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період із 01.02.2018 по 01.01.2018 у розмірі 81 434 грн.

В матеріалах справи міститься кілька розрахунків заборгованості зі сплати аліментів відповідачем, які є спірними, тому судом апеляційної інстанції витребувано розрахунок Печерського РВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На запит апеляційного суду, державним виконавцем Печерського РВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №58122778/20 від 28.04.2021 за період із лютого 2018 по березень 2021 року включно за виконавчим листом Корольовського районного суду м. Житомира №296/934/18 від 02.11.2018 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку і до повноліття.

Апеляційний суд бере до уваги зазначений розрахунок державного виконавця, оскільки на час розгляду справи він ніким не спростований і не оспорений.

Із вказаного розрахунку вбачається, що у період із 01.02.2018 по 01.01.2020 ОСОБА_2 здійснював сплату аліментів у неповному розмірі, а тому станом на 01.01.2020 утворилась заборгованість у розмірі 25 831, 91 грн.

Розглядаючи справи в межах позовних вимог та керуючись вищенаведеною постановою Великої палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до наступного висновку про розмір пені:

Борг по аліментам на 30 число поточного місяця, грнКількість днів прострочення сплати аліментів за період до 01.01.2020Сума пені за прострочення сплати аліментів (сума боргу х 1%х кількість днів прострочення), грн
Лютий 2018-746,73--
Березень3592,4564022 991, 68
Квітень1528,586109324, 34
Травень2565,, 81
Червень2636,, 60
Липень1712,665188871, 60
Серпень3665,, 40
Вересень2653,, 62
Жовтень3716,, 94
Листопад1729,033966846, 95
Грудень2439,843658905, 41
Січень 20192681,803348957, 21
Лютий3894,, 62
Березень4348,, 42
Квітень4260,, 15
Травень-932,87--
червень4199,421847726, 93
липень-3852,00--
Серпень1148,001221456, 00
Вересень-3852,00--
Жовтень-3852,00--
Листопад1148,0031355,88
Грудень-8852,00--
Всього25 831, 91 186 497, 56

Виходячи із наведеного розрахунку, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період несплати відповідачем аліментних платежів із 01.02.2018 по 01.01.2020 становить 186 497, 56 грн.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості відповідача по аліментам за вказаний період становить 25 831, 91 грн.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, максимальний розмір пені не може перевищувати розмір заборгованості, тобто 25 831, 91 грн.

А тому, виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення пені по заборгованості зі сплати аліментів підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині зміні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2020 року змінити.

Зменшити розмір стягнутих додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 52 352 грн до 15 333, 29 грн та розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2018 по 01.01.2020 з 81 434 грн до 25 831, 91 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30.04.2021.

Головуючий Судді