Провадження №2/760/3246/21
Справа №760/8052/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

За участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

Представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини, суд -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2018 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини, посилаючись на те, що відповідач, що проживає з їх спільною дитиною та своєю матір`ю, перешкоджає його вільному спілкуванню та вихованню спільної малолітньої дитини. Позивач стверджує, що відповідач перешкоджає його вільним побаченням з дитиною шляхом погроз та нанесення легких тілесних ушкоджень. Просить суд з урахуванням збільшених позовних вимог зобов`язати відповідачку усунути перешкоди йому у спілкуванні з дитиною та визначити способи участі у вихованні дитини шляхом періодичності побачення, проведення спільних канікул без участі відповідача, дозволити приймати участь у святкуванні дня народження дитини наступним способом :щотижня у вівторок з 16:00 до 20:00 за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; щотижня у четвер з 16:00 до 20:00 за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; щотижня у суботу з 09:00 до 10:00 неділі за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; один місяць влітку, під час літніх канікул без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з правом покидати межі міста Київ для оздоровлення два тижні взимку, під час зимніх канікул без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з правом покидати межі міста Києва для оздоровлення, 08 листопада кожного року приймати участь у святкуванні днів народження ОСОБА_6 . Зобов`язати ОСОБА_3 письмово повідомляти ОСОБА_1 про зміну місця проживання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ОСОБА_7 вісімнадцятирічного віку.

Напередодні, 25.03.2018 між батьком та матір`ю дитини було укладено договір щодо здійснення батьківських прав, в якому зазначалось, що батько має право безперешкодно зустрічатись з донькою в будь-який час.

27.03.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренку В.В.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 02 квітня 2018 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А.

12.09.2018 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки. В обґрунтуванні відзиву вказано, що позивач не мав законного доступу до спілкування з дитиною, адже його дії щодо нанесення тілесних ушкоджень та створення конфліктних ситуацій з відповідачем призводили також до порушення прав та інтересів дитини. Численні конфлікти та завдання тілесних ушкоджень та умисне псування майна відповідач підтверджує зазначенням кримінальних справ та відповідних заяв до поліції.

У відзиві також вказано на неможливість позивача застосовувати до правовідносин між сторонами положення ст. 159 СК України, ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, ст.ст, 5, 9 Конвенцію про захист з прав людини та ст.ст. 1, 11, 12, 15, ЗУ «Про охорону дитинства», адже батько вчиняв протиправні дії проти своєї дитини.

У відзиві відповідачка також зазначає, що дії позивача негативно впливають на емоційний стан дитини. Задля дотримання інтересів дитини було проведено дослідження судового експерта психолога для виявлення спеціалістом психологічного стану дитини та дослідження безпечності запропонованого позивачем графіку спілкування з дитиною. За висновком судового експерта, у дитини спостерігаються виражені тривожні емоційні прояви та негативістичні реакції на спілкування з батьком, тому в інтересах дитини доцільним буде тимчасове припинення спілкування батька з дитиною строком на 9 місяців.

Відповідачка визнала позов частково.

Відповідачка просить частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 , встановити наступний спосіб участі позивача у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , а саме: для встановлення адаптаційного пеpiоду на протязі трьох місяців, встановити зустрічі ОСОБА_1 з ОСОБА_7 тривалістю 30 хвилин з поступовим збільшенням тривалості зустрічей з обов`язковою присутністю матері та представника Служби у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації суботу місяця та 1. IV неділю місяця, а саме: Перший місяць зустрічі тривалістю 30 хвилин з 10:00 год. до 10.30 год. Другий місяць - зустрічі тривалістю 60 хвилин з 10:00 год. до 11.00 год. Третій місяць - зустрічі тривалістю 90 хвилин з 10:00 год. до 11.30 год. закінчення вказаного періоду, встановити спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_7 в 1, 111 суботу місяця та II, IV неділю місяця з 10:00 до 12:30 год., з обов`язковим врахуванням бажання дитини до такого спілкування та обов`язковою присутністю матері, а також 1 годину в день народження дитини з обов`язковим врахуванням бажання дитини до такого спілкування та обов`язковою присутністю матері. 2.

11.09.2018 на адресу Солом`янського районного суду міста Києва надійшла відповідь позивача на відзив. Позивач вважає, що заперечення проти позову викладені у відзиві є необґрунтованими, у відзиві зазначені обставини, що не відповідають дійсності, а сам відзив та додатки до нього надано з порушенням процесуальних строків. Твердження, вказані у відзиві, позивач вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсності. У відповіді також заперечується проти неможливості позивача застосовувати до правовідносин між сторонами положення ст. 159 СК України, ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, ст.ст, 5, 9 Конвенцію про захист з прав людини та ст.ст. 1, 11, 12, 15, ЗУ «Про охорону дитинства», адже вважає, що його дії не мали протиправного характеру. Також стверджується, що відповідачка намагається ввести суд в оману щодо жадібності батька до своєї дитини.

18.06.2018 на адресу Солом`янського районного суду міста Києва надійшла заява про збільшення позовних вимог від позивача. У заяві позивач просить зобов`язати відповідачку не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні та у вихованні доньки. Визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки - щотижня у вівторок з 16:00 до 20:00 за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; щотижня у четвер з 16:00 до 20:00 за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; щотижня у суботу з 09:00 до 10:00 неділі за місцем проживання ОСОБА_1 , без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; один місяць влітку, під час літніх канікул без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з правом покидати межі міста Київ для оздоровлення два тижні взимку, під час зимніх канікул без присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , з правом покидати межі міста Києва для оздоровлення, 08 листопада кожного року приймати участь у святкуванні днів народження ОСОБА_6 . Зобов`язати ОСОБА_3 письмово повідомляти ОСОБА_1 про зміну місця проживання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ОСОБА_7 вісімнадцятирічного віку.

26.09.2018 на адресу суду надійшло клопотання від позивача про об`єднання в одне провадження справ № 760/7560/18 та № 760/8052/18. Клопотання про об`єднання було обґрунтоване тим, що справи подані до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, основними позовними вимогами, стосуються спілкування позивачів з однією і тією ж дитиною. Крім того, позови обґрунтовані одними й тими ж обставинами.

Ухвалою суду від 24.10.2018 в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про об`єднання справ № 760/7560/18 та № 760/8052/18 було відмовлено.

04.10.2019 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло заперечення щодо відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 . У запереченні відповідачка заперечує проти ненадання належних доказів на доведення вказаних обставин та вказує на кримінальне провадження № 0001568 від 12.02.2016 р., копія протоколу перегляду відеозапису, складеного 30.03.2017 року в кримінальному провадженні № 0001727, заяву до Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві № 3-7450 від 19.12.2017р. та інші докази, тим самим підтверджує протиправність дій позивача. Також відповідачка заперечує проти перешкоджання у спілкуванні позивача з донькою, зазначаючи, що робила спроби домовитись з позивачем про забезпечення спокійного спілкування з дитиною. Вказується, що встановлення спілкування позивача з дитиною за його місцем проживання не відповідає інтересам дитини, адже фактичне місце проживання позивача не встановлено.

Також 04.10.2019 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому відповідачка зазначає, що заява про збільшення позовних вимог є безпідставною та необґрунтованою, крім того подана в порушення ст. 49 ЦПК України, а тому не може бути прийнята до розгляду.

03.06.2019 до Солом`янського районного суду міста Києва позивачем була подана заява про забезпечення позову. У заяві сказано, що відповідач змінила фактичне місце проживання разом з дитиною та не надає інформації про фактичне місце проживання дитини. Також додано, що відповідачка ухиляється від виконання висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та здійснює переховування дитини від батька. Також вказано заперечення проти наміру відповідачки вивезти дитину за межі території України посилаючись на застереження МЗС України про небезпеку відвідування Республіки Єгипет та Турецької Республіки. У задоволенні позову було відмовлено.

07.09.2019 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява про доповнення відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 . У заяві сказано, що позивач ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 04.08.2020 заборгованість станом на 03.09.2020 становила 19 800 грн. Зазначено про учинення сварок при зустрічах з дитиною, що може негативно впливати на її емоційний стан та вказано, що такі дії можуть свідчити, що Позивач не бажає вчиняти жодних дій направлених на надання допомоги дитині після завданої ним психологічної шкоди. Також у заяві зазначено про зміну розпорядку дня дитини та витребувано врахувати це при встановленні графіку побачень з батьком.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні просила частково задовольнити позовні вимоги, а також не назначати зустрічі з дитиною у вечірній час.

Представник відповідача у судовому засіданні просила частково задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заява, в якій вказують, що позовні вимоги по цій справі підтримують частково.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління в м. Києві, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , про що складений актовий запис №1211.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління в м. Києві 11.12.2105, актовий запис № 4190, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_7 , батьками якої зазначені - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Тобто, судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_7 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, тобто з ОСОБА_3 .

Як встановлено в суді та підтверджується матеріалами справи, між сторонами склалися спірні правовідношення щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Як зазначено у висновку №108-19503 органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.12.2018 року, визначено наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_7 , 2015 р.н., а саме, щотижня у вівторок з 17.00 до 18.00, кожної суботи місяця з 10.00 до 12.00.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно п.1 ч.2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

У такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.

А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідачка, заперечуючи проти позову зазначає, що агресивна поведінка позивача відносно неї, а саме: побиття, скандали, що вчиняв позивач, свідком яких була і малолітня дитина, унеможливлює побачення її з батьком, оскільки дитина боїться батька. Крім того, вказала, що навіть і при задоволенні позовних вимог, найкращим для малолітньої дитини буде спілкування з батьком в присутності матері.

Також просить не визначати дні та години побачень батька з дитиною протягом понеділка - п`ятниці, оскільки дитина відвідує садочок та гуртки, а вона працює до шостої години дня.

Суд вважає, що відповідачка не надала належних та беззаперечних доказів того, що позивач, який є батьком дитини, несе загрозу та його подальше спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_7 суперечило б інтересам останньої.

Крім того, відповідачкою не надано доказів того, що позивачем застосовувалось фізичне або психологічне насильство, недопустимі методи виховання відносно малолітньої ОСОБА_7 . Більше того, у матеріалах справи відсутні докази насильства щодо матері, ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_1 в присутності дитини ОСОБА_7 .

Виходячи з пояснень відповідачів у судовому засіданні суд вважає, що дитина склала негативний образ батька зі слів матері та баби.

Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Одночасно, суд враховує давню конфліктну ситуацію, що склалася між батьками та підтверджується матеріалами справи, яка, в тому числі, і вплинула на малолітню дитину сторін, ОСОБА_7 ..

Так, в матеріалах справи містяться численні звернення та заяви сторін до правоохоронних органів з приводу протиправних дій сторін відносно один одного.

Згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 11.05.2018 по справі №760/8565/18 було накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2019 апеляційну скаргу захисника Терес О.В. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 11.05.2018 по справі №760/8565/18 залишено без змін.

Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 10.04.2019 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідності, а кримінальне провадження відносно нього, внесене до ЄРДР 17.02.2017 за №0001727 - закрито.

Про вказану застарілу конфліктну ситуацію свідчить поведінка сторін і в судовому засіданні.

Однак, суд вважає, що все вищезазначене не свідчить про те, що батько несе загрозу малолітній ОСОБА_7 .

Крім того суд звертає увагу та зазначає, що саме зі сторони відповідачів присутній вплив на малолітню дитину сторін, який негативно впливає на її психічний стан.

Суд акцентує увагу на тому, що замість того щоб налагоджувати відносини між собою, заради психічного стану дитини, сторони поглиблюють конфлікт, втягуючи в нього малолітню дочку.

Суд також враховує висновок лікаря психолога від 31.08.2020 щодо пацієнтки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначено, дівчинка тривожно реагує на стресову ситуацію, та рекомендовано:

- при вирішенні питань про спілкування родичів з дитиною насамперед враховувати психологічне здоров`я дитини та її бажання, уникати надмірного тиску на дитину, різких висловлювань при ній, обговорення стосунків між дорослими, примусу, погроз. Надати дитині можливість поступово адаптуватись до спілкування, бажано проводити в цей період спілкування в присутності мами та спеціаліста (психолога, психотерапевта);

- поступово налагоджувати контакт з батьком та іншими родичами, починаючи з 10-15 хвилин на день, поступово збільшуючи час по мірі стабілізації емоційного стану дитини.

- бажано розділити спілкування з батьком, бабусею та братом окремо для того, щоб дитина могла поступово звикати до кожного з родичів, не мала емоційного перезбудження, не переживала надмірної тривожності. З часом можна буде відвідувати дитину сумісно;

- спілкуватись з дитиною максимально доброзичливо, не акцентувати на конфліктній ситуації;

- рекомендовано сеанси сімейної психотерапії для дівчинки та батьків.

Враховуючи те, що відповідач у відзиві визнала частково позовні вимоги, не заперечує проти спілкування батька з дитиною у визначений час, беручи до уваги, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, які перешкоджали б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

При вирішенні питання щодо встановлення регламенту зустрічей з позивачем, суд враховує ту обставину, що дитина тривалий час знаходиться у розлуці з позивачем та відповідно у дитини відсутня прихильність, емоційний зв`язок та довірчі стосунки.

У той же час, дитина фізично та емоційно прихильна до матері, а тому навіть незначне розлучення дитини з матір`ю не буде сприяти якнайкращим інтересам дитини.

За вказаних вище обставин, зустрічі у визначений судом час позивача з малолітньою ОСОБА_7 мають відбуватися нетривалий час, з метою встановлення та налагодження довірчих стосунків та у присутності матері дитини.

Між тим, як вбачається з пояснень позивача, він прагне спілкуватися з ОСОБА_7 , підтримувати родинні стосунки, а також приймати участь у її вихованні.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що доводи позивача в обґрунтування усунення перешкод та визначення регламенту зустрічі з неповнолітньою ОСОБА_7 не суперечать інтересам дитини, виходячи з її віку, фізичного та морального розвитку та вважає за можливе визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_7 наступним чином: шляхом встановлення побачень у присутності матері ОСОБА_3 :

у будні дні, щотижня у вівторок в період з 17:00 до 19:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів;

у вихідні дні, кожної суботи в період з 11:00 до 15:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів.

Що стосується запропонованого позивачем способу участі батька у вихованні дитини суд, виходячи з вищевикладеного. вважає його неприйнятним.

Що стосується запропонованого відповідачкою способу участі батька у вихованні дитини суд вважає його неприйнятним, оскільки за такі короткі та нечасті проміжки часу встановити та налагодити зв`язок з дитиною неможливо, крім того, такий спосіб не буде сприяти вихованню дитини .

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Крім того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Що стосується позовної вимоги про зобовязання відповідачки письмово повідомляти ОСОБА_1 про зміну місця проживання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ОСОБА_7 вісімнадцятирічного віку в ній слід відмовити як такій, що не грунтується на вимогах закону.

Що стосується позовних вимог позивача до ОСОБА_5 суд вважає, що в них слід відмовити оскільки будь - яких доказів того, що вона перешкоджає його спілкуванню з дитиною суду не надано.

Враховуючи викладене,керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 153, 155, 157-159 СК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з малолітньої дитиною - ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення побачень у присутності матері ОСОБА_3 :

у будні дні, щотижня у вівторок в період з 17:00 до 19:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів;

у вихідні дні, кожної суботи в період з 11:00 до 15:00 з можливістю спільного відпочинку у виді прогулянок та відвідування дитячих розважальних, виховних та спортивних закладів.

В іншій частині позову - відмовити.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Усатова І.А.