Справа № 645/3065/16-ц
Провадження № 2-п/645/38/21
УХВАЛА

Іменем України

30 квітня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючий суддя Іващенко С.О.,

секретаря судових засідань Гурської С.Ю.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представників позивача Хлопова А.В., Кайдашова В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бережного Геннадія Васильовича про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

21.06.2016 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, яким просила стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики (розписки) від 27.11.2015 в розмірі 623602,50 грн..

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 ) суму боргу за договором позики в розмірі 623602 (шістсот двадцять три тисячі шістсот дві) гривень 50 копійок за договором позики від 27 листопада 2015 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6236 грн. 05 копійок.

Відповідач ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, якою просить скасувати заочне рішення суду від 02.02.2016, призначивши розгляд справи в загальному порядку.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи оскільки судова повістка за місцем її постійного проживання не надходила (не вручалась), то вона, як відповідач по справі, не прибула на судове засідання та не мала можливості повідомити суду поважність причин неявки. Таким чином, неповідомлення її у встановленому порядку про розгляд справи позбавило її передбаченого цивільним законодавством права надати суду докази, якими вона заперечує проти позову. Відповідач також зазначила, що про існування даного заочного рішення їй стало відомо нещодавно через Єдиний державний реєстр судових рішень, при цьому заочне рішення нею не отримано до теперішнього часу. Крім того, ОСОБА_1 в письмових доповненнях до заяви про перегляд заочного рішення вказала про те, що заява про перегляд заочного рішення від 29.05.2018, що міститься в матеріалах справи на а.с. 57-58 лише складена від її імені, а підпис виконаний не нею. Окрім того, матеріали справи не містять додатків до вказаної заяви про перегляд заочного рішення, а тому відповідач вважає, що підстави стверджувати про отримання нею копії заочного рішення відсутні. Оскільки оскаржуване заочне рішення їй вручене не було, відповідач просить поновити їй строк на подання заяви про його перегляд.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють на підставі договорів про надання правової допомоги, заяву про перегляд заочного рішення підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в заяві.

Представники позивача ОСОБА_4 адвокати Хлопов А.В. та Кайдашов В.С. заперечували проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення від 02.02.2017, вважали рішення законним та обґрунтованим, підстав для його скасування матеріали справи не містять, та на їх думку строк на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем пропущений. Окрім того, відповідач була обізнана про існування позову, особисто отримувала повістки, та крім того, у справі брав участь її представник, який надавав заяви та під особистий підпис отримував судові повістки, що свідчить про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Вважають, що твердження відповідача про те, що їй не було відомо про розгляд справи та про ухвалення заочного рішення від 02.02.2017 та неотримання нею копії заочного рішення повністю спростовується як матеріалами справи так і відомостями, які вказані в самій заяві про перегляд заочного рішення.

Суд, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає заяву про перегляд заочного рішення такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом вказаних норм наявність цих трьох підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Так при розгляді справи судом було встановлено, що відповідач по справі про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем її реєстрації та фактичного проживання.

Посилання відповідача на те, що судові повістки направлялись не за тією адресою, а тому вона їх не отримувала, не знайшло свого підтвердження та спростовується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки відповідачу надсилались за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , та отримувались відповідачем під особистий підпис, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням (а.с. 17).

Також, в справі приймав участь представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Коваль О.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 14.11.2016 (а.с. 28), яким ОСОБА_1 надана згода в порядку п. 8.2 «Положення про помічника адвоката», на участь у веденні справи з наданням відповідних повноважень помічникам адвоката Нікіші Д.С. та ОСОБА_5 ..

Крім того, слід зазначити, що відповідачем ОСОБА_1 04.06.2018 подавалась заява про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Фрунзенського районного суду від 18.06.2018 залишена без руху з наданням заявнику десятиденного строку з дня її отримання на усунення недоліків, зазначених в ухвалі, яка отримана ОСОБА_1 під особистий підпис, що підтверджується відповідною відміткою у зворотному поштовому повідомленні (а.с. 65).

Ухвалою суду від 26.07.2018 зазначена заява про перегляд заочного рішення повернута заявнику у зв`язку з не усуненням недоліків, вказаних в ухвалі від 18.06.2018., яка також отримана ОСОБА_1 особисто, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 68).

Слід також зазначити, що посилання відповідача на те, що вказану заяву відповідач до суду не подавала та її не підписувала, суд ставить під сумнів, оскільки доказів даному твердженню відповідачем не надано. А посилання відповідача на відсутність у справі додатків до заяви про перегляд заочного рішення спростовуються матеріалами справи, оскільки додатки до заяви, разом із заявою та ухвалою суду від 26.07.2018, яка набрала законної сили, повернуті на адресу заявника ОСОБА_1 ( а.с. 69).

Крім того, ОСОБА_1 була ознайомлена з матеріалами справи в повному обсязі 21.11.2018, за своєю заявою (а.с. 72).

Отже, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась завчасно, належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання, що підтверджують рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

З`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно роз`яснень наданих у інформаційному листі Верховного суду України Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах вбачається, що непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення та не оцінюють надані відповідачем докази на предмет їх істотного значення для правильного вирішення справи і скасовують заочні рішення лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Нових підстав та доказів для скасування заочного рішення заявником не надано, тому заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Доказів, які мають істотне значення для вирішення справи в розумінні ст. 288 ЦПК України відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу для розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження або залишити заяву без задоволення.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення немає, а тому заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 287 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бережного Геннадія Васильовича про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Роз`яснити учасникам справи, що заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики може бути оскаржено у загальному порядку, встановленому Цивільним-процесуальним Кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05.05.2021.

Суддя -