Ухвала

Іменем України

30 квітня 2021 року

місто Київ

справа № 193/8/21

провадження № 61-6934ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

стягувач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року у складі суді Томинця О. В. про повернення заяви щодо скасування судового наказу та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року у складі судді Зубакової В. П. про відмову у відкритті апеляційного провадження,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз») у січні 2021 року звернулося до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Судовим наказом Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року заяву АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» заборгованість за розподіл природного газу у розмірі 2 058, 26 грн,

пеню - 11, 32 грн, 3 % річних - 57, 19 грн, інфляційні втрати - 79, 24 грн, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 210, 20 грн.

ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, заяву про скасування судового наказу повернуто заявнику без розгляду.

ОСОБА_1 18 березня 2021 року звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою з процесуальною вимогою про скасування судового наказу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на судовий наказ Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що судовий наказ не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 22 квітня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року, заяву про скасування судового наказу направити до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що заявник не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, якою йому повернуто заяву про скасування судового наказу, однак, сподіваючись на те, суд апеляційної інстанції виправить помилки районного суду, заявником подано апеляційну скаргу саме на судовий наказ, виданий Софіївським районним судом Дніпропетровської області.

На переконання заявника, ним на підставі частини першої статті 262 та частини першої статті 353 ЦПК України підставно подана апеляційна скарга на судовий наказ суду першої інстанції.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд дослідив касаційну скаргу з доданими документами, під час вирішення процесуального питання про відкриття касаційного провадження зробив такі висновки.

3.1. У частині вимог скарги щодо оскарження ухвали суду першої інстанції

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Враховуючи викладене, зазначена ухвала суду першої інстанції про повернення заяви щодо скасування судового наказу без розгляду не підлягає касаційному оскарженню, оскільки вона не була предметом апеляційного перегляду по суті, на предмет законності та обґрунтованості не перевірялась, а тому згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України та пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки ухвала Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року не підлягає касаційному оскарженню.

3.2. У частині вимог скарги щодо оскарження ухвали суду апеляційної інстанції

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Положення статті 170 ЦПК України визначають порядок подання боржником заяви про скасування судового наказу.

За правилом частини першої наведеної статті боржник має право звернутися із заявою про скасування судового наказу до суду, який його видав, тобто до суду першої інстанції.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Отже, наведені норми процесуального права визначають правила та порядок перегляду судового наказу та чітко унормовують, що судовий наказ, виданий судом першої інстанції не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою з вимогою про скасування судового наказу від 28 січня 2021 року, виданого Софіївським районним судом Дніпропетровської області, дійшов обґрунтованого висновку, що наведене рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому наявні передбачені пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою про скасування судового наказу суду першої інстанції відповідно до частини першої статті 262 та частини першої статті 353 ЦПК України Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Системний аналіз статті 262 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що окрема ухвала може бути постановлена судом, який здійснює провадження у справі, тобто вже у відкритому провадженні, однак, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження, у суду відсутні були підстави до відкриття провадження (апеляційного) здійснювати додаткову перевірку дотримання законодавства судом першої інстанції.

Також є безпідставним посилання ОСОБА_1 на положення частини першої статті 353 ЦПК України, оскільки у переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду судовий наказ відсутній, тобто наведеною нормою не передбачено право на скасування в апеляційному порядку судового наказу, виданого судом першої інстанції.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Отже, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження щодо оскарження ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, щодо оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, пункту 1 частини другої та частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 193/8/21 за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко