Провадження № 2/161/873/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», правонаступником якого є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал», до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2018 року (згідно відмітки на конверті в якому надійшов позов) Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі -ПАТ «КБ «Хрещатик», банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 квітня 2013 року між позивачем та ТОВ «Волиньм`ясотрейд» було укладено договір овердрафтного кредитування №01-овер/276. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між ними також був укладений договір застави від 10 квітня 2013 року, відповідно до якого у заставу передано сало свиняче у кількості 219,745 т. балансовою вартістю 2 045 187,28 грн.

Позивач зазначає, що відповідач є керівником вказаного підприємства, якого вироком Луцького міського районного суду Волинської області від 08 квітня 2014 року відповідача засуджено за ч.1 ст.388 КК України за фактом неправомірного відчуження предмету застави.

Як вказує позивач, станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість підприємства перед банком становить 1 630 605,32 грн., яка менша ніж предмет застави.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки позивач вважає, що відповідач своїми неправомірними діями завдав шкоди банку, тому на підставі ст.1166 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди 1 630 605,32 грн. (а.с.27-28).

Заочним рішенням суду від 19 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року вказане заочне рішення скасоване, а справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал».

Позивач у судове засідання свого представника не направив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але його представник просив суд слухати справу за його відсутності.

Третя особа у судове засідання свого представника не направила.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову таких підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2013 року між позивачем (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньм`ясотрейд» (позичальник) був укладений договір про овердрафтне кредитування №01-овер/276, відповідно до умов якого, з метою своєчасного виконання зобов`язань позичальника перед діловими партнерами, банк надав позичальнику овердрафтний кредит шляхом проведення платежів позичальника на суму, що перевищує залишок на поточному рахунку позичальника в сумі 500 000,00 грн. терміном до 09 жовтня 2013 року (а.с.5-8).

Також, 10 квітня 2013 року між тими ж сторонами був укладений договір застави товарів в обороті з незнижувальним залишком №01-овер/276-1, відповідно до умов якого, з метою забезпечення вищенаведеного кредитного договору ТОВ «Волиньм`ясотрейд», як заставодавець, передало у заставу банку 219,745 т. сала свинячого балансовою вартістю 2 045 187,28 грн. (а.с.8-9).

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2014 року у справі №161/5113/14-к визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 388 ч.1 КК України та призначено узгоджене покарання за ст. 388 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 4250 гривень (а.с.10-11).

Цим же вироком встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №1 від 14.09.2010 року, працюючи на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньм`ясотрейд", виконував обов`язки пов`язанні з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на вищезазначеному підприємстві, тобто являвся службовою особою.

Так, він, будучи директором ТзОВ "Волиньм`ясотрейд", 10 квітня 2013 року уклав з ПАТ Комерційний Банк "Хрещатик" в особі директора Кривонюк Інни Павлівни договір № 1 - овер/276 про овердрафтне кредитування, згідно якого ТзОВ "Волиньм`ясотрейд" отримало овердрафтний кредит в сумі 500 000 гривень терміном до 09.10.2013 року.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань по вищевказаному договору, 10 квітня 2013 року між ТОВ "Волиньм`ясотрейд" в особі директора Лесика В.П. та ПАТ Комерційний Банк "Хрещатик" укладений договір застави товарів в обороті з незнижувальним залишком №1 - овер/276 - 1, згідно умов якого у заставу передавалось сало свиняче у кількості 219, 745 тонн, балансовою вартістю 2 045 187, 28 гривень (балансова вартість 1 кг - 9,31 грн.), що належить ТзОВ "Волиньм`ясотрейд".

В період часу з 04 вересня 2013 року по 19 вересня 2013 року, ОСОБА_1 , достовірно знаючи і усвідомлюючи, що сало свиняче у кількості 219, 745 т., балансовою вартістю 2 045 187, 28 гривень, яке належить ТзОВ "Волиньм`ясотрейд" та знаходиться на складі, що розміщений за адресою м. Луцьк, вул. Лідавська, 2, передане в заставу ПАТ Комерційний Банк "Хрещатик" по договору застави товарів в обороті з незнижувальним залишком № 1 - овер/276-1, будучи наділений правом щодо розпорядження майном підприємства та ознайомленим з обов`язком щоденно підтримувати незнижувальний залишок заставлених товарів та забороною їх реалізації без згоди ПАТ Комерційний Банк "Хрещатик", в порушення п. 2.5 вищезазначеного договору застави, діючи умисно, без відома керівництва ПАТ Комерційний Банк "Хрещатик" реалізував в інтересах ТзОВ "Волиньм`ясотрейд" ввірене майно, відчуживши предмет застави, а саме сало свиняче у кількості 219, 745 т., балансовою вартістю 2 045 187, 28 гривень.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 своїми умисними діями, що виразились у відчуженні заставленого майна, здійсним особою, якій це майно ввірене, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.388 КК України.

Частиною шостою статті 85 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обставини встановлені вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2014 року у справі №161/5113/14-к щодо дій відповідача на посаді керівника ТОВ «Волиньм`ясотрейд» є встановленими та додатковому доказуванню не підлягають.

Як слідує з наданого позивачем розрахунку, станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість ТзОВ "Волиньм`ясотрейд" становить 1 630 605,32 грн. (а.с.4).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В свою чергу, ч.1 ст.388 КК України визначено, що розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт, - караються штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

При цьому, основним безпосереднім об`єктом злочину за ч.1 ст.358 КК України є порядок забезпечення нормальної діяльності органів державної влади, які виконують судові акти та інші рішення уповноважених органів, а додатковим - власність.

Отже, оскільки ОСОБА_1 , як керівник ТзОВ "Волиньм`ясотрейд", незаконно відчужив заставлене позивачу майно, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, слід дійти висновку, що такими діями відповідач спричинив шкоду позивачу у зв`язку із незаконним відчуженого заставленого майна.

Одночасно, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2014 року у цивільній справі №161/18455/13-ц, про яке не було відомо суду на час постановленого заочного рішення у цій справі, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньм`ясотрейд", ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" заборгованість за кредитним договором в розмірі - 490 551,35 грн.

В цьому судовому рішенні було встановлено, що окрім договору застави, між банком та відповідачем був укладений договір поруки № 01-овер/276-2, за умовами якого поручитель несе в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником взятих зобов`язань перед банком по погашенню одержаного кредиту, а також комісій, штрафів та пені.

У зв`язку з цим, суд стягнув солідарно з відповідача та позичальника (ПАТ «Волиньм`ясотрейд») 490 551,35 грн. заборгованості, яка існувала станом на 10 жовтня 2013 року та складалася з: простроченої заборгованості за кредитом - 474142,56 грн., відсотків за користування кредитом - 16229,65 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 168,87 грн. та пені за прострочення сплати відсотків - 10,27 грн.

З наведеного слідує, що між сторонами існують різні за своєю правовою природою відносини, а саме:

1) деліктні, пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення у зв`язку із незаконним відчуженням предмету застави;

2) договірні, як з поручителем за кредитним договором, в межах якого і була внесена застава.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, посилаючись на порушення своїх прав у зв`язку з неповерненням суми позики, позивач повинен був обрати, через призму яких правовідносин розглядати вимоги до відповідача - договірних, як з поручителем, чи деліктних, як з особою, яка незаконно відчужила предмет застави.

Позивач, звертаючись до суду з позовом у цивільній справі №161/18455/13-ц обрав відповідний спосіб захисту, який вважав ефективним, та стягнув з відповідача заборгованість як з поручителя за кредитним договором.

Суд зауважує, що повторне стягнення цієї ж заборгованості, як шкоди від вчинення кримінального правопорушення, суперечить приписам ч.1 ст.61 Конституції України, тому задоволення цього позову не є можливими, адже це призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми заборгованості з особи.

При цьому суд зважає на те, що у цій справі позивач збільшив розмір своїх вимог до позивача, порівняному з тими, які заявляв станом на 10 жовтня 2013 року, а саме просив суд стягнути збільшену заборгованість у розмірі 1 630 605,32 грн., до якої включив додатково нараховані договірні проценти, пеню, інфляційні втрати та 3% річних нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, яка існує станом на 01 жовтня 2018 року. Однак цю суму, в уточненій позовній заяві, позивач просив стягнути саме як шкоду у зв`язку з кримінальним правопорушенням, а не заборгованість поручителя за кредитним договором (а.с.28).

В даній ситуації, на думку суду, всі подальші нарахування на суму заборгованості, які, на власний розсуд, здійснює позивач, він може заявляти до стягнення з відповідача лише як заборгованість за кредитним договором, або інших недоговірних платежів, які виникли у зв`язку з укладанням договору (3% річних, інфляційні втрати), поручителем за яким виступив відповідач, адже саме такий спосіб захисту він обрав звертаючись до суду у цивільній справі №161/18455/13-ц, та повинен дотримуватися його.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди. Вказане не позбавляє права позивача заявити відповідні вимоги про стягнення цієї суми з інших підстав - як заборгованості за кредитним договором (з врахуванням вже присуджених заочним рішенням суду від 30 січня 2014 року сум).

Керуючись ст.265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, .

Відповідачем у справі є ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкапітал», м. Київ, вул. Предславинська, 11, .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк