Справа № 144/1708/20
Провадження № 2/144/416/21
Р І Ш Е Н Н Я
"23" квітня 2021 р. смт. Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді Довгалюк Л.В.,
секретаря Грушовенко О.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Ляховської О.Т.,
представників відповідача Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" адвоката Чубенко С.В., Лещенка Б.О., Мигдаля В.І.,
представника відповідача Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецького І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Теплик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії", оформленого протоколом № 1 від 09.03.2019 року та наказу Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації № 95 від 19.06.2019 року, -
В С Т А Н О В И В :
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму» села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" та Управління у справах національностей та релігії Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів, оформленого протоколом № 1 від 09.03.2019 та наказу Управління у справах національностей та релігії Вінницької облдержадміністрації № 95 від 19.06.2019.
В обгрунтування своїх позовних вимог вказали, що ОСОБА_1 є членом Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви України», ОСОБА_2 тимчасово виконує обов`язки настоятеля вказаної Релігійної організації.
Статут «Релігійної громади Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви» (у новій редакції) зареєстрований на підставі наказу начальника у справах національностей та релігій облдержадміністрації Салецького І.О. за № 259 від 28.09.2016.
09.03.2019 за ініціативою уповноваженої особи ОСОБА_3 без повідомлення членів релігійної організації проведено збори, оформлені протоколом № 1 загальних зборів Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму с. Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви», до порядку денного яких включено 11 питань.
Мотивуючи свої позовні вимоги, позивачами зазначено, що при проведенні загальних зборів Релігійної організації грубо порушено їх права, як членів цієї релігійної громади та інших осіб бути присутніми на загальних зборах, оскільки вони не були повідомлені про день їх проведення, не було зроблено оголошення у с. Метанівка про збори релігійної громади за 10 днів до початку їх проведення. Крім того, як слідує з протоколу, у день зборів 09.03.2019 нікого з присутніх членів зібрання не реєстрували, а також у протоколі не вказано точне місце проведення зборів.
Разом з тим, відбулося порушення норм Статуту, відповідно до п. 2.3 якого Парафіяльні збори у згоді з Статутом УПЦ приймають нових членів парафії, та згідно з п. 2.5 Парафіяльна рада разом з настоятелем скликає Парафіяльні збори. На час проведення загальних зборів 09.03.2019 не були зупинені повноваження настоятеля та парафіяльної ради. Самі члени релігійної громади не мали права поновлювати списки Парафіяльних зборів та голосувати за себе, тому на думку позивачів 26 осіб, які поновили список Парафіяльних зборів у кількості 31 особи, які самі за себе голосували, не могли бути прийнятими членами керівного органу релігійної громади Парафіяльних зборів Релігійної організації.
Крім того, позивачами в обгрунтування позовних вимог вказано, що загальними зборами членів Релігійної громади 09.03.2019 ухвалено рішення доручити ОСОБА_3 подати до Управління у справах національностей та релігії Вінницької облдержадміністрації документи щодо внесення змін до установчих документів Релігійної організації та змін до ЄДРПОУ зі зміною назви та відповідно надати їй право від імені Релігійної громади підписувати та подавати необхідні документи, включаючи заяви, протокол, статут тощо. Натомість, з протоколу загальних зборів слідує, що ОСОБА_4 не було уповноважено підписувати протокол, хоча її підпис, як секретаря зборів, міститься у протоколі загальних зборів.
Із протоколу № 1 від 09.03.2019 вбачається, що секретар виконкому Метанівської сільської ради ОСОБА_5 у статуті релігійної організації у новій редакції при посвідченні справжності підпису голови зборів ОСОБА_3 не засвідчила належним чином підпис голови зборів, не встановила її особу та дієздатність, чим порушила Порядок вчинення нотаріальних дій. Також відсутні докази, що Посвідчувальний напис зареєстровано у реєстрі та сплачено державне мито.
Разом з тим, позивачі вважають незаконним та просять скасувати наказ № 95 від 19.06.2019, виданий Управлінням у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації, про реєстрацію статуту релігійної громади Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви» у новій редакції зі зміною найменування на релігійна організація "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", оскільки при реєстрації Статуту не було здійснено повної перевірки на відповідність поданих документів положенням чинної редакції Статуту та не дотримано процедури реєстрації Статуту, передбаченої ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».
Позивачі зазначають, що їх, як членів релігійної громади, незаконно позбавлено конституційного права здійснювати богослужіння, релігійні обряди, процесії та церемонії, права володіння та користування храмом, тому вони змушені звернутися до суду з позовом для захисту своїх порушених прав.
Дана позовна заява відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями передана на розгляд судді Теплицького районного суду Вінницької області Довгалюк Л.В. (а.с. 44).
Ухвалою судді від 04.01.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 45-46).
Ухвалою судді від 18.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 63-64).
Ухвалою суду від 11.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 157-160).
Ухвалою суду від 30.03.2021 позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог, заявлених позивачем ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 43-44).
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ляховська О.Т. у судовому засіданні підтримали позов з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити. До суду надійшло дві відповіді на відзив у порядку ст. 179 ЦПК України (а.с. 118-126 та а.с. 179-185).
ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що збори, які відбулися 09.03.2019 року вважає нечинними, оскільки вони проводилися без статуту, присутніми були не всі члени релігійної громади, без їх відома створено нову Релігійну організацію та зареєстровано новий Статут, обрано новий керівний орган та голову Парафіяльної ради у відсутності діючого голови. Неправомірно з 57 осіб присутніх на зборах оновлено склад членів керівного органу релігійної громади Парафіяльних зборів релігійної організації у кількості 31 особи.
Позивач вказала, що входила до Парафіяльної ради з 2016 року, тому мала бути присутня на зборах, хоча не знала про їх проведення, не отримувала запрошень та не бачила оголошення, чим було порушено її права. На її думку, рішення про зміну канонічного підпорядкування мали приймати члени Парафіяльної ради. На запитання представника відповідача ОСОБА_6 позивач визнала, що рішенням загальних зборів їй не заборонено здійснювати релігійні обряди та богослужіння, насправді існує спір про те, хто буде користуватися приміщенням церкви, яке будувалося за участі колгоспу, православними жителями села Метанівка та сусідніх сіл.
Представник позивача адвокат Ляховська О.Т. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та вважає, що права останньої порушені, оскільки її не повідомили про проведення зборів та виключили зі списку членів Парафіяльних зборів при розгляді питання 6-го на загальних зборах Релігійної організації. Підкреслила, що протокол загальних зборів Релігійної організації від 09.03.2019 не завірений належним чином у порядку, визначеному ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», просила задовольнити позов.
Представники відповідача Релігійної організації - адвокат Чубенко С.В., настоятель релігійної організації Мигдаль В.І. та керівник - голова Парафіяльної ради Лещенко Б.О. у судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просили відмовити у задоволенні позову.
Від представника відповідача Релігійної організації адвоката Чубенко С.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що Релігійна організації при скликанні та проведенні зборів діяла у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема, до вимог ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» (а.с. 164-168).
У судовому засіданні представник відповідача Релігійної організації Чубенко С.В. зазначила, що вимоги про здійснення оголошення про проведення зборів не визначені ні у Законі «Про свободу совісті та релігійної організації», ні у Статуті, не передбачено індивідуального запрошення осіб за допомогою телефонних чи поштових засобів зв`язку чи в інший спосіб, тому оголошення про збори були розміщені у загальнодоступних публічних місцях. Всі бажаючі у кількості 57 осіб зібралися на загальні збори, порядок проведення яких врегульовано Законом України «Про свободу совісті та релігійної організації».
У зв`язку з отриманням Томосу, у січні 2019 року відбулися зміни в законодавстві України, зокрема, до повноважень загальних зборів додали право приймати рішення щодо зміни канонічного підпорядкування 2/3 частинами присутніх членів релігійної громади. Рішення про зміну канонічного підпорядкування уповноважені приймати загальні збори, а не члени Парафіяльної ради. Всі присутні на загальних зборах 09.03.2019 особи є членами релігійної організації відповідно до п.2.2 Статуту в редакції 2016 року. У прикінцевих положеннях Закону України № 2673 від 17.01.2019 року визначено, що Статути (положення) релігійних організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом упродовж одного року з дня набрання ним чинності.
Разом з тим, представник відповідача підкреслила, що права позивача жодним чином не порушені, доказів того, що будь-кого з членів релігійної громади позбавлено права приймати участь у зборах не надано. ОСОБА_1 не заборонено здійсювати релігійні обряди, молитися, відвідувати церкву, тому позовні вимоги вважає не обгрутованми, такими, що суперечать Конституції України та інтересам інших осіб, зокрема, 57 членів релігійної громади.
Представник Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецький І.О. також не визнав позовних вимог ОСОБА_1 . На адресу суду надіслав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації діяло відповідно до Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» (а.с. 69-113).
У судовому засіданні представник Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації зазначив, що рішенням загальних зборів релігійної громади не порушено жодних прав позивача, її не позбавлено права здійснювати релігійні обряди, відвідувати храм, на утворення нової релігійної громади та укладання договору про встановлення порядку користування культовою спорудою храму.
Представник зауважив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи» № 2673 від 31.01.2019 внесені зміни, зокрема до ч. 3 ст. 8, згідно якої рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади (а не на зборах членів парафіяльних зборів релігійної громади, як помилково вважає позивач). Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.
Також у прикінцевих положеннях закону вказано, що Статути (положення) релігійних організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом упродовж одного року з дня набрання ним чинності. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах Статуту (положення) релігійної громади, що передбачено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації та узгоджується з п.2.2 Статуту.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що релігійна організація «Релігійної громади Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви» зареєстрована 25.01.1993 року, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Статутом релігійної громади «Релігійної громади Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви» (у новій редакції), який прийнято загальними зборами релігійної громади Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (протокол зборів № 1 від 28.08.2016 року) та зареєстровано на підставі наказу начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації від 28.09.2016 року № 259 визначено порядок діяльності вказаної релігійної громади (а.с. 18-25).
04.11.2018 року під головуванням ОСОБА_2 за участю секретаря Гавенко К.П. проведено загальні збори парафіян Релігійної громади Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви, на порядок денний яких було винесено наступні питання:
1) про обрання голови та секретаря Загальних зборів парафіян Релігійної громади;
2) про обрання голови Парафіяльної ради.
Результати проведення вищевказаних зборів, зафіксовані протоколом № 3 від 04.11.2018 року та прийнято рішення про обрання головою Парафіяльної ради Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви ОСОБА_2 . Проголосувало 9 осіб (а.с. 26-27).
24.02.2019 року загальними зборами парафіян релігійної громади Свято-Успенського храму села Метанівка Православної Церкви, головою зборів обрано ОСОБА_2 , що підтверджено протоколом № 1 від 24.02.2019 (а.с.15-16).
На даних зборах релігійної громади взяло участь 9 парафіян Релігійної громади села Метанівка Свято-Успенського храму, що підтверджено додатком № 3 (реєстр) до протоколу № 1 від 24.02.2019 року (а.с. 17).
Зі змісту протоколу № 1 від 24.02.2019 року вбачається, що по питанню 5 порядку денного, прийнято рішення про підтримку Українську Православну Церкви на чолі з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та всієї України та рішення Архіререйського Собору УПЦ від 13.11.2018 року та Священного Синоду УПЦ від 07.12.2018 року (а.с. 15-16).
Судом встановлено, що 09.03.2019 року у селі Метанівка Теплицького району у будинку культури по вул. Центральній, під головуванням ОСОБА_3 , за участю секретаря зборів Семченко Н.І., у присутності 57 чоловік відбулися загальні збори Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви».
На порядок денний зазначених зборів винесено наступні питання:
1) Про статус загальних зборів Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
2) Про обрання голови та секретаря загальних зборів Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
3) Про обрання лічильної комісії загальних зборів Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
4) Про затвердження порядку денного загальних зборів Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
5) Про регламент загальних зборів Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
6) Про поновлення списку Парафіяльних зборів Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви
7) Про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
8) Про обрання керівного органу Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
9) Про звернення до управління у справах релігій і національностей Вінницької облдержадміністрації щодо інформування про зміну підлеглості в канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви;
10) Про прийняття Статуту у новій редакції Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви, а саме: Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)";
11) Про звернення щодо реєстрації статуту Релігійної організації релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви у новій редакції (а.с. 30-34).
Рішення, прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади.

Так, по питанню № 7 Порядку денного, членами релігійної громади, прийнято рішення змінити підлеглість у канонічних та організаційних питаннях Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії" Української Православної Церкви та перейти під канонічне підпорядкування Православній Церкві України, змінивши при цьому назву на Релігійна організація "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)".

За результатами розгляду питання № 9 Порядку денного, членами релігійної громади, прийнято рішення доручити ОСОБА_3 звернутися до Управління у справах релігій і національностей Вінницької облдержадміністрації для інформування про зміну підлеглості у канонічних та організаційних питаннях релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви» та її перехід під канонічне підпорядкування Православній Церкві України, змінивши при цьому назву на Релігійна організація "Релігійна громада Свято -Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії" Української православної церкви (Православна церква України) ". За вказані вище питання проголосувало 57 присутніх на зборах членів загальних зборів (а.с. 30-34).

У матеріалах справи міститься протокол загальних зборів релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви» № 1 від 09.03.2019 (а.с. 89-93).

Додатком до протоколу № 1 Загальних зборів оформлено список віруючих громадян, які були присутні на зборах релігійної організації «Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви» щодо зміни підлеглості, переобрання керівного органу та прийняття статуту у новій редакції. Відповідно до списку, на зборах були присутні 57 віруючих громадян жителів села Метанівка (а.с. 94-95).

Не погоджуючись із вказаними обставинами, 10.03.2019 року у Свято-Успенському храмі села Метанівка, проведено Загальні парафіяльні збори Релігійної громади Свято-Успенського Храму села Метанівка Української Православної Церкви (а.с. 82-83).

На порядок денний вищевказаних зборів було винесено наступні питання:

1)Про обрання Голови та Секретаря зборів;

2)Про вірність канонічній Українській Православній Церкві;

3)Про визнання незаконним рішення зборів громадян села Метанівка, проведених в будинку культури с. Метанівка.

На зборах прийнято рішення про визнання зборів жителів села Метанівка у приміщенні будинку культури (дата зборів не вказана) такими, що не є проведеними Релігійною громадою Свято-Успенського Храму с. Метанівка Української Православної Церкви та визнати рішення зборів незаконними. Слід зазначити, що у протоколі без номера не вказано кількість присутніх осіб (а.с. 82-83).

Із заяви від 12.03.2019 року, що міститься в матеріалах справи, адресованої Головою Парафіяльних зборів ОСОБА_2 на ім`я начальника управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації вбачається, що управління проінформоване про те, що 24.02.2019 року та 10.03.2019 року відбулися Загальні парафіяльні збори релігійної громади, в яких взяли участь прихожани храму, мешканці с. Метанівка Теплицького району.

На зборах розглянуті питання щодо реєстру членів Парафіяльних зборів релігійної громади та визначення конфесійної приналежності релігійної громади та члени Парафіяльних зборів одноголосно висловили від імені релігійною громади Свято-Успенського Храму с. Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви підтримку Українській Православній Церкві (а.с. 81).

До вище вказаної заяви долучено: копії протоколів зборів від 24.02.2019 року та від 10.03.2019 року, додаток № 4 до протоколу - реєстр нового складу парафіян Релігійної громадян 17 чоловік (а.с. 82-86).

17.04.2019 до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації надійшли дві заяви від уповноваженої особи Релігійної громади села Метанівка УПЦ ОСОБА_3 , у яких повідомлено управління про проведення загальних зборів членів релігійної громади, на яких прийнято рішення про зміну підлеглості релігійною громадою та перехід під канонічне підпорядкування ПЦУ, поновлено список членів Парафіяльних зборів, переобрано членів Парафіяльної ради, зокрема, голову Парафіяльної ради ОСОБА_2 переобрано на ОСОБА_9 (а.с. 87-88).

Відомості викладені у заяві підтверджено протоколом № 1 загальних зборів Релігійної громади села Метанівка УПЦ від 09.03.2019, підписаним головою зборів ОСОБА_3 та секретарем загальних зборів ОСОБА_4 , списком осіб, які брали участь у зборах, голосували за прийняті рішення та власноручно підписалися 57 чоловік (а.с. 94-95).

У матеріалах справи міститься Наказ № 95 від 19.06.2019 року про реєстрацію статуту релігійної громади Свято-Успенського Храму с. Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (у новій редакції), виданий начальником Управління у справах національностей та релігій ОСОБА_10 , відповідно до якого зареєстровано Стутут релігійної громади Свято-Успенського Храму с. Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви у новій редакції із зміною найменування на: релігійна організація «Релігійна громада Свято-Успенського Храму с. Метанівка Теплицького району Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", який позивач вважає незаконним та прийнятим із порушенням вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» (а.с. 29).

У судовому засіданні, окрім дослідження письмових доказів, за клопотанням сторін допитано свідків, які надали покази щодо обставин справи.

Так, свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала на посаді секретаря виконавчого комітету Метанівської сільської ради з першої сесії, яка відбулася 12.11.2015. На неї покладено обов`язки вчинення нотаріальних дій. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до неї для засвідчення їх підписів. ОСОБА_5 завірила та засвідчила підписи вказаних осіб, про що зробила відповідний запис у реєстрі.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що у 1992 утворилась Релігійна громада у селі, старостою був на той час ОСОБА_11 . 21.11.1999 відбулося відкриття Храму. 09.03.2021 проведено збори, до яких всі готувалися ще з 2016. Про те, що збори мали відбутися 09.03.2019 у Будинку культури було відомо всім жителям села. Запрошені були також представники поліції, адміністрації, голова сільської ради. Люди, які прийшли на збори, реєструвалися у вестибюлі. ОСОБА_3 обрали головою зборів. ОСОБА_2 також запрошували на збори, однак, він не прийшов. Участь у загальних зборах приймали 57 членів релігійної громади, все відбувалося правомірно та законно.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є парафіянкою Православної Церкви і прихожанкою багато років. Загальні збори мали відбутися 3 березня 2019, але їх проведення перенесли на 09.03.2019. До зборів готувалися завчасно, оголошення про те, що відбудуться загальні збори релігійної громади було розміщено на магазині у центрі села, інформація передавалася всім жителям в усній формі, поштовими та телефонними засобами зв`язку. Збори пройшли у клубі, вона була секретарем зборів. Записували людей, які були присутні на зборах. Крім 57 членів релігійної громади на зборах були присутні представники поліції та адміністрації.

Крім того, у своїх показах, свідки вказали, що всі жителі села приймали участь у будівництві приміщення храму, допомагаючи матеріально та безпосередньо на будівництві.

В Україні взаємовідносини держави та церкви визначаються Декларацією про державний суверенітет України, Конституцією України, а також Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації»№ 987-XII від 23 квітня 1991 року та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього (ст. 2 Закону № 987-XII). Правовою формою цих відносин є режим відокремлення від церкви.

Статтею 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють та реалізують свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 35 Конституції України передбачено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави. Однією із особливостей ставлення держави до церкви (релігійних організацій) та законодавчі положення, які характеризують правовий зміст відокремлення церкви від держави в Україні, є те, що держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, тобто держава не втручається і не забороняє діяльності конфесійних організацій, якщо останні не порушують чинного законодавства, не посягають на життя, здоров`я, гідність особи, права інших громадян та організацій тощо.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи» № 2673-VIII від 17 січня 2019 року внесені зміни до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» і запроваджено механізм реалізації права на зміну підлеглості релігійної громади в організаційних і канонічних питаннях. Цей Закон набрав чинності 31 січня 2019 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що визначено частиною першою статті 5 ЦПК України).

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У тому ж Рішенні Конституційний Суд України зауважив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 3.4 зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вказано, що зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

З указаного вище слідує, що інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем.

Обов`язком позивача при цьому є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (із змінами, останні з яких були внесені Законом України № 2673-VIII від 17.01.2019 року) в Україні усі правовідносини, пов`язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Згідно статті 3 указаного Закону, кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії.

Усі релігії, віросповідання та релігійні організації є рівними перед законом. Встановлення будь-яких переваг або обмежень однієї релігії, віросповідання чи релігійної організації щодо інших не допускається (абзаци 4 та 5 статті 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (із змінами).

Як передбачено у ст.7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (із змінами) релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій.

У відповідності до ст. 8 даного Закону (у редакції Закону України № 2673-VІІІ від 17.01.2019 року), релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом України № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим являється джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Положеннями статті 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Разом з тим, згідно положення статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на свободу об`єднань з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідним в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Із пункту 117 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» від 14 червня 2007 року (заява №77703/01), стаття 9 Конвенції має розглядатися не тільки у світлі статті 11, а також у світлі статті 6 цієї Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У 112 пункті цього рішення зазначено, що свобода віросповідання - це, перш за все, особиста справа кожного, вона також означає, серед іншого, свободу "сповідувати релігію" самому або в об`єднанні з іншими, публічно та в колі тих, хто поділяє цю віру.

У справі «Корецький та інші проти України» Європейський Суд з прав людини визначив, що право на об`єднання - це невід`ємна частина права, гарантованого статтею 11 Конвенції; можливість заснувати юридичну особу з метою діяти колективно в сфері спільних інтересів є одним з найважливіших аспектів права на свободу об`єднання, за відсутності якого вказане право було б позбавлене будь-якого сенсу; спосіб, в який національним законодавством закріплено цю свободу та її практичне застосування органами державної влади є проявом стану демократії в певній країні.

Разом з цим, суд також враховує і те, що у Фундаментальних принципах щодо статусу неурядових організацій в Європі від 5 липня 2002 року (пункти 2, 15) та у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно правового статусу неурядових організацій у Європі СМ/REC (2007) 14 від 10 жовтня 2007 року (пункти 2, 16) передбачено право будь-якої особи бути, зокрема, членом неурядової організації (громадської організації).

Також, у п.113 вищевказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що право віруючих на свободу віросповідання, яке включає право кожного сповідувати релігію разом з іншими, передбачає очікування, що віруючі матимуть змогу вільно об`єднуватися без жодного свавільного втручання з боку держави. Будь-які повноваження держави оцінювати легітимність релігійних поглядів є несумісними з її обов`язком, визначеним у практиці Суду, бути нейтральною та безсторонньою.

У пункті 146 цього рішення зазначається, що стаття 8 Закону жодним чином не обмежила чи перешкодила релігійній організації на власний розсуд визначати, в який спосіб вона вирішуватиме, чи приймати нових членів, визначатиме критерії членства та процедуру обрання органів управління. З точки зору статті 9 Конвенції, взятої разом зі статтею 11 Конвенції, це були рішення, які лежать в площині приватного права та які не мають бути об`єктом втручання з боку органів державної влади, якщо вони не порушують прав інших осіб, чи підпадають під обмеження, встановлені пунктами 2 статей 9 та 11 Конвенції. Іншими словами, держава не може зобов`язати легально існуюче приватно-правове об`єднання прийняти нових та виключити обраних членів. Втручання такого роду суперечитиме свободі релігійних об`єднань вільно регулювати свою поведінку та вільно вести свої справи.

Разом з тим, у пункті 150 рішення, ЄСПЛ вказав, що релігійні об`єднання вправі визначати на власний розсуд спосіб, в який вони прийматимуть нових та виключатимуть існуючих членів. Внутрішня структура релігійної організації та норми, що регулюють членство в ній, мають розглядатися як спосіб, в який такі організації виражають їх погляди та дотримуються своїх релігійних традицій. Суд вказує, що право на свободу віросповідання виключає будь-які повноваження держави оцінювати легітимність способу вираження релігійних поглядів.

Враховуючи вищевикладені норми права, а також оцінюючи доводи позивача про незаконність загальних зборів релігійної громади, проведених 09.03.2019 року, зокрема, з порушенням Статуту, чинним на час проведення зборів (в редакції від 28.08.2016 року), судом враховано наступне.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 Статуту, органами парафіяльного управління є парафіяльні збори, очолювані головою Парафіяльної ради. Парафіяльні збори вважаються чинними за умови присутності не менше 2/3 від числа членів Парафіяльних зборів, рішення яких приймається простою більшістю голосів.

Згідно п.2.8. розділу 2 Статуту, парафію очолює настоятель, якого призначає єпархіальний архієрей. Настоятель разом з парафіяльною радою скликає Парафіяльні збори.

У відповідності до п. 2.2. розділу 2 Статуту, членами громади є православні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18 річного віку, визнають обов`язковість Статуту УПЦ, регулярно відвідують богослужіння, не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє участь у богослужбовому житті.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що у релігійній громаді відсутнє фіксоване членство, оскільки як Статутом УПЦ так і Статутом ПЦУ не визначено умови та порядок вступу (прийому) у члени релігійної громади, що позбавляє суд однозначно констатувати факт про відсутність членства релігійної громади у осіб, які приймали рішення на зборах від 09.03.2019 року, з огляду на це суд критично оцінює твердження позивача про те, що вказані збори проведенні особами, які не являються членами релігійної громади.

Крім того, відповідно до абзаців третього-п`ятого статті 8 Закону України № 2673-VІІІ від 17.01.2019 року, держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади.

Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про недійсність рішення загальних зборів релігійної громади від 09.03.2019 року зазначає, що збори проведено з порушенням порядку їх скликання та проведення, встановленого Статутом Релігійної громади, оскільки відповідно до Розділу 2 Статуту, органами парафіяльного управління є Парафіяльні збори, очолювані настоятелем та парафіяльна рада, підзвітна Парафіяльним зборам.

Проте, суд критично оцінює зазначені доводи позивача про те, що збори членів релігійної громади мають скликатися лише настоятелем, оскільки це суперечить нормам ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійної організації", тому відповідно вважаються такими, що не підлягають застосуванню у даних правовідносинах, як такі, що обмежують права більшості членів релігійної громади.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про скасування наказу Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації від 19.06.2019 року № 95, яким зареєстровано Статут у новій редакції зі зміною найменування на "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", посилаючись на те, що Статут у новій редакції зареєстрований незаконно, оскільки при його реєстрації не було здійснено повної перевірки на відповідність поданих документів положенням чинної редакції Статуту та не дотримано процедури реєстрації Статуту, передбаченої ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Як зазначив представник управління, для реєстрації Статуту у новій редакції уповноваженої особою ОСОБА_3 до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації подано всі необхідні для здійснення реєстрації документи. У пакеті документів не вистачало оригіналу чи належним чином засвідченої копії чинної на дату подання документів редакції статуту релігійної громади. Адвокат Чубенко С.В., діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернулась із адвокатським запитом (а.с. 103), на який управлінням було надано належним чином засвідчену копію чинної редакції статуту релігійної громади. Вказаний статут також долучено до пакету документів.

Державним реєстратором при прийомі наданого пакету документів перевірено повноваження особи, яка з ним звернулася, зокрема, встановлено, що відповідно до п. 9 та 11 протоколу № 1 від 09.03.2019 ОСОБА_3 уповноважена подати документи до управління, подані документи перевірені на відповідність чинному законодавству, а також встановлена наявність підстав щодо зупинення розгляду документів або щодо відмови у державній реєстрації.

Судом встановлено, що процедура змін підлеглості у канонічних та організаційних питаннях регулюється виключно Законом України "Про свободу совісті та релігійної організації", відповідно до ч. 6 ст. 8 якого рішення про зміну канонічної підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього ж закону.

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи" від 17.01.2019 року, Статути (положення) релігійних організацій мають бути приведені у відповідність із цим Законом упродовж одного року з дня набрання ним чинності.

Міністерством культури України, роз`яснено окремі аспекти щодо зміни релігійними громадами підлеглості в канонічних та організаційних питаннях у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підлеглості релігійних організацій та процедури державної реєстрації релігійних організацій зі статусом юридичної особи».

Зокрема визначено, що рішення про зміну підлеглості релігійної громади та внесення відповідних змін або доповнень до Статуту ухвалюється на загальних зборах цієї громади в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 8 Закону. Це питання належить до виключної компетенції загальних зборів громади. Загальні збори мають право приймати рішення з усіх питань діяльності відповідної релігійної організації, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів управління (відповідно до вимог статті 98 Цивільного кодексу України).

Отже, ніхто (включно із священнослужителем чи органами управління громади) не може позбавити загальні збори права прийняти рішення щодо зміни підлеглості. Загальні збори релігійної громади можуть бути скликані членами цієї громади, які бажають змінити її канонічне підпорядкування (щонайменше дві особи) - відповідно до частин другої та третьої статті 8 Закону. Закон не передбачає й не надає особливих повноважень у справі скликання таких зборів священнослужителям. Відповідно, згода священнослужителя не є обов`язковою. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади (частина друга статті 8 Закону).

Особи, які так чи інакше беруть участь у житті релігійної громади, вважають себе належними до неї, не підпадають під обмеження, встановлені Статутами (положеннями) релігійних громад, можуть бути членами релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до Статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Це рішення засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які були присутні на зборах й підтримали вказані рішення. Прийняте рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 Закону.

Для реєстрації змін до Статуту релігійної громади необхідно подати пакет реєстраційних документів до відповідної обласної, Київської міської державних адміністрацій в порядку вимог статті 14 Закону. Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам. Після завершення цієї процедури цей же орган вносить дані про релігійну громаду до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань».

Враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює твердження позивача, про те, що наказ № 95 від 19.06.2019, винесений у не передбачений законом спосіб, оскільки в силу своїх повноважень державним реєстратором проведено всі необхідні дії для проведення реєстрації Статуту членів релігійної громади у новій редакції, відповідно до рішення загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії", оформленого протоколом № 1 від 09.03.2019.

Також суд відхиляє твердження позивача, про те, що заява про реєстрацію статуту релігійної громади у новій редакції, адресована Управлінню у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації підписана не уповноваженою особою ОСОБА_3 , оскільки саме їй рішенням загальних зборів членів релігійної громади надано право на звернення до відповідних органів від імені релігійної громади.

Крім того, слід зауважити, що позивачем не спростовано того, що рішення загальних зборів від 09.03.2019 року не позбавляють релігійну громаду мати свій власний статут, бути юридичною особою, володіти юридичною правоздатністю і дієздатністю, оскільки як визначено у п. 8 ч. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» частина громади, яка не згодна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду та укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем), а отже, позивач не позбавлена можливості зберігати зв`язок зі своєю парафією, сповідувати обрану релігію, відкрито і вільно поширювати свої релігійні переконання, брати участь у релігійних обрядах, навчатися релігії, оскільки будь-якого рішення про заборону відвідувати храм, заборону позивачу ОСОБА_1 на свободу віросповідання на зборах не приймалось.

Таким чином, аналізуючи викладені вище норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вказані вище обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість та достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права й інтересу ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог.

Дослідивши питання розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Як передбачено статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з позивача на користь відповідача Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" підлягають судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи.

У своєму клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача адвокат Ляховська О.Т., посилаючись на ст. 137 ЦПК України, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважає заявлені представником відповідача адвокатом Чубенко С.В. витрати на правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, позивач ОСОБА_1 є інвалідом 3-ої групи. Просить врахувати, що відзив на позовну заяву подано представником ОСОБА_6 із порушенням встановленого строку, не вказано погодинно тривалість кожного судового засідання.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

На підтвердження понесених відповідачем витрат, адвокат Чубенко С.В. надала суду:

- копію договору № 7 про надання правничої допомоги від 06.02.2021 року;

- копію ордеру серії ВН №158102;

- квитанцію прибуткового касового ордеру № 7 від 06.02.2021 року, згідно якої Релігійною організацією "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", відповідно до договору № 7 від 06.02.2021 року сплачено 15 000 тисяч гривень;

- акт виконаних робіт від 16.04.2021 року, згідно якого загальна кількість затраченого часу адвоката на виконання робіт становить 17 годин, на загальну суму 40 800 гривень, відповідно до умов Договору;

При ухваленні рішення у частині розподілу судових витрат суд, відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», крім вимог національного законодавства керується також і практикою ЄСПЛ.

У пункті 115 рішення у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013, ЄСПЛ констатує, що «... хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, адвокат (п. Бущенко) представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення у справі «Савін проти України» від 16.02.2012, п. 97)».

У пп. 268, 269 рішення від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.

Аналізуючи надані адвокатом Чубенко С.В. документи на підтвердження понесених судових витрат, дослідивши обставини та окремі матеріали справи, оцінивши докази з позиції їх достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про те, що оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" відмовлено, стягненню з позивача на користь відповідача Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" підлягають витрати, понесені відповідачем на отримання правової допомоги у розмірі 15 000 грн.

Твердження представника позивача щодо несвоєчасної подачі відзиву адвокатом Чубенко С.В. спростовуються дослідженими матеріалами справи, оскільки встановлено, що відзив подано представником відповідача у межах встановленого ухвалою суду 15-ти денного строку з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, зокрема, копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 26.01.2021 року, тоді як відзив направлено на адресу суду 10.02.2021 року, тобто на 15-й день.

Щодо кількості вказаних у акті на виконаних робіт від 16.04.2021 року годин, витрачених на участь у судових засіданнях, слід зазначити, що при проведенні підрахунку часу участі адвоката Чубенко С.В. у судовому розгляді встановлено, що загальний час судових засідань становить понад 9 годин, що свідчить про правильність розрахунку, викладеного в акті.

Разом з тим, суд бере до уваги твердження адвоката Чубенко С.В. про те, що розмір витрат на правничу допомогу вже істотно зменшено з 40 800 грн., тобто суми нарахованої відповідно до положень п. 3.1 Договору (1 година вартує 40% мінімальної заробітної плати) до поміркованої та обгрунтованої суми 15 000 грн., яка є виваженою та співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних робіт.

Керуючись статтею 35 Конституції України, статтями 1, 3, 5, 7, 8, 12, 13, 14, 30 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» у редакції від 17 січня 2019 року, ст.ст. 6, 9, 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії", оформленого протоколом № 1 від 09.03.2019 року та наказу Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації № 95 від 19.06.2019 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Релігійної організації "Релігійна громада Свято-Успенського храму села Метанівка Теплицького району Вінницько-Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)" понесенні витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Теплицький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Релігійна організація "Релігійна громада Свято - Успенського храму с. Метанівка Теплицького району Вінницько - Тульчинської єпархії" Української православної церкви (Православна церква України), адреса: вул. Центральна, 47-А, с. Метанівка, Теплицького району Вінницької області, код ЄДРПОУ - 39975290.

Відповідач: Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації адреса: вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7 кімн. 1226 м. Вінниця, .

Представник відповідач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повне рішення складено та підписано 30.04.2021 року.

Суддя Л.В. Довгалюк