КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/176/21
Провадження № 2/552/495/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2021 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Беркуті В.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 завернувся до суду з позовом до відповідачів Управління поліції охорони в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

У обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді поліцейського батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області та ОСОБА_3 перебуваючи на посаді поліцейського - водія батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області,здійснюючи функції представника влади, будучи службовою особою - працівниками правоохоронного органу, перевищуючи свої службові повноваження, під час виконання своїх службових обов`язків заподіяли легкі тілесні ушкодження позивачу. Працівники Управління поліції охорони Полтавської області ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України. Вирок відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 набрав законної сили. Скоєнням співробітниками відповідача неправомірних суспільно - небезпечних дій позивачу було завдано майнові збитки у розмірі 1450 грн., які складають вартість куртки чоловічої «Panda». Дану куртку визнано речовим доказом у кримінальному провадження, її було одягнуто на позивача під час події злочину і пошкоджено внаслідок неправомірних суспільно небезпечних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ..

Посилався на те, що неправомірними суспільно - небезпечними діями співробітників відповідача, яка полягає у спричинення моральних та фізичних страждань, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх повторення події, негативні переживання та спогади, тривога та інше. Внаслідок обставин кримінального правопорушення позивач як потерпілий, і досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади,обурення поведінкою винуватих осіб. Також зазначив, що згідно висновку №1628 судово - психологічної експертизи за кримінальною справою №554/6604/16-к від 31.07.2018 року, наданого Полтавським відділенням Харківського НДІ судових експертиз ім.М.С. Бокаріуса, позивачу завдані моральні страждання. Орієнтований розмір її компенсації може становити 23,625 мінімальних заробітних плат.

Просив суд стягнути солідарно з Управління поліції охорони в Полтавській області, Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, на його користь майнову шкоду у розмірі 1450 грн. та моральну шкоду завдану ОСОБА_1 вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, у розмірі 141 750 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн..

Ухвалою від 25.01.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

11.02.2021 року до суду від відповідача Управління поліції охорони в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що Управління поліції охорони в Полтавській області є територіальним органом Національної поліції, який оперативно підпорядковується Департаменту поліції охорони. Відповідно до Положення про управління поліції охорони в Полтавській області, вони утримуються за рахунок коштів від надання послуг з охорони, а тому не фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також, зазначили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були працівниками правоохоронного органу - батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області. Вироком суду від 28.08.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винуватими за ч.1 ст.28, ч. 2 ст.365 КК України. Намомент подачі цивільного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являються співробітниками Управління поліції охорони в Полтавській області, а тому УПО не несе відповідальності за дії своїх колишніх співробітників, а позов повинен бути поданий безпосередньо до осіб, які завдали майнову та моральну шкоду.

Також зазначив, що ОСОБА_1 не надав документів, що підтверджують вартість ушкодженої куртки. Посилався на те,що розмір витрат на професійну правничу допомогу є не обґрунтованим, не співмірним, та таким, що не відповідає дійсності. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.02.2021 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ..

Відповідач Державна казначейська служба України відзив на позовну заяву не подали.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пояснення щодо позову не надали.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 28.08.2019 року ОСОБА_4 визнано винним за ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатись правоохоронною діяльністю на строк 3 роки.

ОСОБА_3 визнано винним за ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займатись правоохоронною діяльністю на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від відбування основного покарання звільнено, якщо вони протягом іспитового строку 2 роки не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки.

Даним вироком, встановлено, що 26.03.2016 року у місті Полтава ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи працівниками правоохоронного органу - батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області, маючи спеціальні звання та здійснюючи функції представників влади, перевищили надані їм службові повноваження, умисно вчинивши дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що супроводжувалось насильством та застосуванням спеціальних засобів щодо потерпілого ОСОБА_1 .. Внаслідок протиправних спільних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , застосування ними спеціальних засобів, фізичного насильства стосовно ОСОБА_1 , останньому були завдані побої та заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден шкіри обличчя, тулубу, нижніх кінцівок, екхімозів шиї. У відповідності до наказів начальника Управління поліції охорони в Полтавській області № 1 о/с від 07.11.2015 року, ОСОБА_2 було призначено на посаду поліцейського батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області, а наказом № 24 о/с від 16.02.2016 року ОСОБА_3 було призначено на посаду поліцейського-водія батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області. /а.с.6-14/

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.12.2020 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28.08.2019 року залишено без змін. /а.с.15-21/

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28.08.2019 року набрав законної сили.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому, суд вважає доведеними обставини щодо вчинення відповідних винних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Відповідно до наказу №324 о/с від 02.12.2020 року старшого сержанта поліції ОСОБА_2 було звільнено на підставі п.2 ст.77 Закону України «Про національну поліцію»(через хворобу)./а.с.68/

Відповідно до наказу №326 о/с від 07.12.2020 року старшого сержанта поліції ОСОБА_3 було звільнено на підставі п.7 ст.77 Закону України «Про національну поліцію»(за власним бажанням)./а.с.69/

Згідно наданого товарного чеку №75 від 12.09.2015 року куртка чоловіча «Panda» коштує 1450 грн../а.с.48/

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Стаття 1176 ЦК України передбачає порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду

Відповідно до ч. 6 ст.. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Також враховуються положення постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"від 31.03.1995 року № 4.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст.1167 ЦК, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди.

Як роз`яснено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно висновку судово - психологічної експертизи №1628 від 31.07.2018 ОСОБА_1 завдані моральні страждання. Орієнтовний розмір її компенсації може становити 23,625 мінімальних заробітних плат( у грошовому еквіваленті сума компенсації залежить від розміру мінімальної заробітної плати на момент винесення судом відповідного рішення). /а.с.22-47/

Судом встановлено, що під час виконання службових обов`язків, працівниками Управління поліції охорони в Полтавській області завдана позивачу майнова шкода у розмірі 1450 грн., вартість куртки у якій був одягнутий позивач під час здійснення проти нього протиправних дій з боку працівників Управління поліції охорони в Полтавській області.

Посилання відповідача про те, що на момент подачі цивільного позову позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являлися співробітниками Управління, а тому УПО не несе відповідальності за дії своїх колишніх співробітників не заслуговує на увагу, адже під час завдання позивачу майнової та моральної шкоди, 26.03.2016 року, вони були працівниками батальйону охорони Управління поліції охорони в Полтавській області, а тому відповідальність за завдану ними шкоду несе саме Управління поліції охорони в Полтавській області.

Вирішуючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачу працівниками УПО завдані легкі тілесні ушкодження,протиправно застосовано щодо нього спеціальні засоби (кайданки), ОСОБА_1 перебував у Полтавському ВП ГУ НП Полтавської області, звідки через кілька годин був звільнений без належного оформлення затримання та справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про наявність факту завдання моральної шкоди позивачу. Також суд враховує,що позивач перебував у стані психологічного напруження і стресу.

Суд, з`ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов висновку про законність таких вимог позивача.

Однак, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при визначенні розміру та стягненні моральної шкоди, суд вважає, що такий розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем, є завищеним.

Розмір відшкодування має бути адекватним відносно нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Позивачем не доведений визначений ним розмір відшкодування моральних втрат.

Враховуючи усі обставини і наявні докази, принципи розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути 25000 грн., а розмір моральної шкоди у розмірі 141 750 грн. суд вважає завищеним та таким, що не відповідає дійсним моральним стражданням позивача.

Вирішуючи вимоги до Державної казначейської служби України, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.12положення про управління поліції охорони в Полтавській області, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №62 управління утримується за рахунок коштів від надання послуг з охорони, які здійснюються на договірних засадах, інших джерел, не заборонених законодавством України, тобто не фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. На цю обставину також звертає увагу відповідач УПО у наданому відзиві на позов.

Згідно п.15 Положення, управління самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями та не відповідає за зобов`язаннями Департаменту чи Національної поліції України, а Департамент чи Національна поліція України не відповідає за зобов`язаннями Управління.

З цього можна зробити висновок, що заподіяна шкода відшкодовується за рахунок УПО, а не за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Судом встановлено, що Державна казначейська служба України жодних прав позивача не порушила.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог до Державної казначейської служби України та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. позивачем надано квитанцію №1/11 від 27.11.2020 року, договір про надання правничої допомоги від 27.11.2020 року, розрахунок вартості послуг від 27.11.2020,акт приймання - передачі юридичних послуг від 05.03.21.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076 -VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню .

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Однак, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2770,05 грн. на правничу допомогу.

Крім того, на користь ОСОБА_1 із Управління поліції охорони в Полтавській області необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1816грн. від сплати якого звільнений позивач.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Полтавській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з Управління поліції охорони в Полтавській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1450 грн., моральну шкоду у розмірі 25000 грн., 2770 грн. 05 коп. правничої допомоги, всього 29220 грн. 05 коп..

Стягнути з Управління поліції охорони в Полтавській області на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ;

відповідач - Управління поліції охорони в Полтавській області, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Зигіна,32-А, ;

відповідач - Державна казначейська служба України, місце проживання: м. Київ, вул. Бастіонна,6, ;

третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 05.05.2021 року.

Суддя Т.В.Шаповал