Справа № 357/7012/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «ПАН Кредит», третя особа : приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кривенький Сергій Анатолійович про визнання договору купівлі-продажу квартири та договору іпотеки недійсними, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

27.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «ПАН Кредит», третя особа : приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кривенький Сергій Анатолійович про визнання договору купівлі-продажу квартири від 06.03.2019р. та договору іпотеки від 26.03.2019р. недійсними, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач, посилаючись на ст. 225 ЦК України, просив суд:

визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений 06 березня 2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кривеньким С.А. за№ 418, - недійсним;

визнати договір іпотеки №1501 укладений 26.03.2019 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пан Кредит» видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М.). недійсним;

визнати за мною, ОСОБА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі житловою 29,5 кв.м.;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46157945 від 26 березня 2019 року, видане приватним нотаріусом Литвин Анастасією Сергіївною, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, на квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі житловою 29,5 кв.м.;

скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно на квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі житловою 29,5 кв.м., (номер запису про обтяження 30883144, дата державної реєстрації 26.03.2018 року, реєстратор: приватний нотаріус Литвин Анастасія Сергіївна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.)

І. Позиція сторін у справі.

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 , був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 23.07.2013 року. Позивач з 2014р. перебував в АТО, отримав контузію, має ряд захворювань, проходив тривале лікування. В 2019 році позивач потребував кошти на лікування і на розмитнення автомобіля. ОСОБА_1 звернувся в ПАН «Кредит» з наміром отримати кошти в кредит, під заставу своєї квартири, але не мав документів на свою квартиру. В січні 2019 року познайомився з ОСОБА_2 , яка увійшла до позивача в довіру, дала в користування телефон, обіцяла позичити йому кошти на автомобіль та допомогти відновити документи на квартиру. Позивач їздив з відповідачем до нотаріуса, надав ОСОБА_2 довіреність на відновлення документів на квартиру. Відповідач ОСОБА_2 позичила позивачу 200 доларів США, а потім домовились, що вона позичить ще кошти на 3 місяці під 3%, але вже під заставу квартири. ОСОБА_2 позичила позивачу 4000 дол.США та з врахуванням позичених раніше коштів, позивач мав повернути ОСОБА_2 4360 дол.США. Позивач їздив разом з ОСОБА_2 до нотаріуса, але не пам`ятає чітко, що там відбувалося, був напідпитку. Нотаріус нічого не зачитував і не роз`яснював. 11.06.2019 року позивач звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією повернути їй борг, але дізнався, що йому квартира вже не належить, бо він продав свою квартиру, яка була єдиним його житлом. Позивач вважав, що передав квартиру в заставу. Пізніше позивачу стало що ОСОБА_2 з ТОВ «Пан Кредит» уклали кредитний договір, отримавши в позику на 271 400 грн., а в забезпечення своїх зобов`язань ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 06.03.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кривеньким С.А. за № 418, є недійсним, а тому, є недійсним і договір іпотеки укладений 26.03.2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Пан Кредит».

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи позов, зазначила, що мала намір придбати квартиру без посередників, про що давала оголошення. У лютому 2019 року вона познайомилась з ОСОБА_1 , який їй зателефонував та повідомив, що має намір продати власну квартиру. 06.03.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартира АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 спочатку завдаток 200 дол.США, взагалі була погоджена вартість квартири в 17 000 дол.США. Відповідач передала позивачу всі кошти, а позивач написав розписку на отримання в позику 4000 дол.США і через місяць обіцяв виселитися з квартири, але потім повідомив їй, що повертає 4тис.дол.США, почалися сварки. ОСОБА_2 стверджує, що передала позивачу в рахунок купівлі його квартири всього 315 000 грн. і 4200 дол.США, але ОСОБА_2 не мала доступу до квартири, з позивачем склалися неприязні відносини. ОСОБА_1 повідомив, що він не усвідомлює факт продажу квартири. ОСОБА_2 заперечує та не визнає зазначених позивачем обставин,просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ТОВ «ПАН Кредит», заперечуючи позов, зазначив, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо обставин викладених в позовній заяві. Вважає, що відповідачем ОСОБА_2 законно набуто право власності на спірну квартиру та особи, які вчиняли оспорюваний договір купівлі-продажу, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а також, ОСОБА_2 правомірно передала дану квартиру в іпотеку ТОВ «ПАН Кредит». Вважає позовну заяву необґрунтованою та просив суд відмовити у задоволені позову.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

24.06.2019 року ухвалою судді Ярмоли О.Я, було задоволено заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову до пред`явлення позову, накладено арешт на квартиру під АДРЕСА_1 (Т.1а.с.57).

Ухвалою суду від 25.07.2019 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.09.2019 року (Т. 1 а.с.76).

28.08.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ТОВ «Пан кредит» (Т.1. а.с.83-90).

Ухвалою суду від 17.09.2021 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (Т.1 а.с.132-134).

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, від 17.09.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09.10.2019 р. (Т. 1 а.с. 131).

15.11.2019 року відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву (Т.1. а.с.235-256).

Ухвалою суду від 15.11.2019 р. було визнано явку приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кривенького Сергія Анатолійовича обов`язковою (Т.2 а.с. 14).

Ухвалою суду від 21.01.2020 р. було задоволено клопотання позивача та призначено по справі судово-пихіатричну експертизу, в зв`язку з чим провадження було зупинено (Т.2 а.с. 14).

Ухвалою суду від 21.08.2021 р. було відновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 17.02.2021 року. (Т.2 а.с. 106).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник- адвокат Федоренко В.С., підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 та її представник- адвокат Усенко Є.І. позов не визнали з підстав вказаних у відзиві.

Представник відповідача ТОВ «ПАН Кредит»,адвокат Огороднік К.Я. позов не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Третя особа, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Кривенький С.А. в судовому засіданні надав пояснення, вказав на законність оформлення договору купівлі-продажу, а щодо проведення розрахунку між сторонами, нотаріус не володіє інформацією, в інші судові засідання, ОСОБА_3 не з`явився, на адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі (Т.1 а.с. 171).

Заслухавши пояснення учасників судового процесу та їхніх представників, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією дубліката договору дарування (Т.1а.с.22).

Встановлено, що ОСОБА_2 була уповноважена позивачем відновлювати правоустановчі документи на його квартиру та 05.03.2019 року отримала в нотаріальній конторі Дублікат договору дарування на спірну квартиру (Т. 1 а.с.22-23).

Згідно Акту про фактично проживаючих осіб, від 01.04.2019р., в квартирі АДРЕСА_1 місце проживання нікого не зареєстроване, але фактично проживає ОСОБА_1 1979 р.н. (Т.1 а.с.41)

06.03.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі житловою 29,5 кв.м., який було посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Кривенким С.А., зареєстровано в реєстрі за № 418. Продаж квартири за погодженням сторін вчинено за 315206 грн. (Т.1 а.с.173).

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , належно зареєстровано, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 30593533 від 06.03.2019р. (Т.1 а.с.37).

Згідно Відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.03.2019 року було зареєстроване обтяження на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі житловою 29,5 кв.м., згідно Договору іпотеки від 26.03.2019 року. Підстава внесення запису про обтяження : рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер : 46157945 від 26.03.2019р.,прийняте приватним нотаріусом Литвин А.С., Київський міський нотаріальний округ. (Т.1 а.с.38).

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з 01.02.2019р. довічно в зв`язку з пораненням, що підтверджено довідкою МСЕК та копією посвідчення (Т. 1 а.с. 14,15).

На виконання ухвали суду від 21.01.2020 року про призначення судово-психіатричної експертизи для надання відповіді на запитання : Чи мав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 06.03.2019 року будь-яке психічне захворювання ? Чи міг ОСОБА_1 за станом здоров`я усвідомлювати значення своїх дій та /або керувати ними під час укладення 06.03.2019 року між ним та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ?, до суду надійшов Висновок судово-психіатричного експерта № 44-ц. (Т. 2 а.с.94-105).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

При цьому, за змістом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, положення ст.215 ЦК України встановлюють єдину підставу недійсності правочину недодержання сторонами в момент його вчинення вимог закону і жодних виключень з цього правила, наприклад щодо вже виконаного повністю чи частково, розірваного правочину або правочину, строк дії якого закінчився тощо, не містять.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи за змістом ч. 1 ст. 30 ЦК України є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Обов`язковість вимог щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання недійсним правочину на підставі ст. 225 ЦК, вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з постановою ВСУ від 29.02.2012 у справі № 69цс12 висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити насамперед на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі №6-131цс14. Такі правові висновки є незмінними.

В даному випадку, згідно Висновку судово-психіатричних експертів Глубокової Н.А. і Тітова С.О. від від 25.03.2020р. за №44-ц, надано чіткі відповіді на кожне поставлене судом питання, а саме зазначено, що ОСОБА_1 станом на 06.03.2019 року страждав на хронічний та стійкий психічний розлад афективний (депресивний) розлад органічного ґенезу (травматичного). ОСОБА_1 за своїм психічним станом 06.03.20-19 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (Т. 2 а.с. 105).

Зокрема, даний Висновок містить детальний опис анамнезу життя ОСОБА_1 та обґрунтування про його психічний стан. Експертами констатовано, що протягом 2016 -2017 років у підекспертного відбулося значне погіршення психічного стану - на фоні наслідків перенесеної гострої реакції на стрес, ймовірно у вигляді ПТСР з хронічним перебігом почали формуватися наслідки перенесеної травми голови у вигляді інтелектуально-мнестичного зниження, афективних розладів (депресивних). В подальшому, до 2019 року до лікарів не звертався, адекватної регулярної терапії не приймав. З медичної картки стаціонарного хворого № 821, медико-експертної справи №4198 на ім`я ОСОБА_1 , відомо що підекспертний перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №1», з 28.01.2019р. по 06.02.2019 року, з діагнозом: «Наслідки мінно-вибухової травми (28.08.14 р,- ЗЧМТ контузії головного мозку, акубаротравми обох вух, множинних сліпих уламкових вогнепальних поранень правого плеча, передпліччя, правого плечового суглобу, задньої ділянки шиї, потиличної ділянки. Термічного опіку правого плечового суглобу ІІ-ІІІ ст.) у вигляді розсіяної неврологічної: симптоматики, інтелектуально-мнестичного зниження, стійких цефалгій, помірно виражених вести було-координаторних порушень, вираженої церебрастенії, вираженого астено-невротичного синдрому, вегетативних розладів. Посттравматичний остеохондроз грудного відділу хребта : радікулярним синдромом. Консолідований перелом тіла Th6 II ступеню. Післяопераційні рубці після вогнепальних поранень правого плеча, передпліччя, плечового суглобу праворуч. Часткова атрофія зорових нервів обох очей. Ангіоспазм сітківки обох очей. Двостороння хронічна сенсо- невральна при глухість.» Психічний стан при надходженні - церебрастенічна симптоматика, (постійні головні болі, головокружіння, зниження слуху, при огляді хворий виражене астенізований та емоційно лабільний, увага поверхнева, виснажлива), виражена тривожно- депресивна симптоматика (скарги на виражену тривогу та страх, боїться вийти на вулицю, піти на роботу чи до магазину. Турбує безсоння, нічні кошмари, сняться військові події, при огляді фон настрою різко знижений, на контакт іде неохоче), на фоні інтелектуально-мнестичного зниження. У відділенні (з препаратів, що мають психотропний ефект) приймав транквілізатор (феназепам при виписці рекомендовано спітамін (анксиолитик). На жаль, адекватної терапії призначено не було.

Також з медико-експертної справи №4198 на ім`я ОСОБА_1 , відомо, шо в 2017 році був визнаний інвалідом 2 групи, в 2019 року призначено 2 групу інвалідності довічне Діагноз: «Наслідки мінно-вибухової травми (28.08.2014 р.) контузії головного мозку з двобічної-: пірамідною недостатністю, вираженим психоорганічним синдромом, вираженою церебрастенією, стійкими афективними розладами (тривожно-депресивний та апатичний) з вираженим астено- невротичним компонентом, вегетативною дисфункцією, помірним інтелектуально-мнестичним, синдромом, когнітивними розладами. Двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість Остеохондроз грудного відділу хребта, больовий синдром. Вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу».

Згідно матеріалів справи та зі слів підекспертного, у січні 2019 року познайомився з ОСОБА_2 , а 06.03.2019 року було підписано спірний договір купівлі-продажу, лише через місяць після виписки із стаціонару, де було описано виражену психічну симптоматику при відсутності адекватного лікування.

Під час обстеження експертами виявлено: депресивний синдром (психомоторна загальмованість, уповільнення та зниження продуктивності мислення, порушення концентратрації уваги, зниження настрою, скарги на відсутність інтересу до життя, поганий сон) на фоні ознак органічного ураження головного мозку з інтелектуально-мнестичним зниженням у вигляд: загальної астенізації психічних процесів; торпідності, в`язкості мислення; зниження пам`яті як на поточні так на минулі події; нестійкості та інертності уваги; сповільненості, збідненості, олігофазичності мовлення; примітивності суджень та зниження розумових здібностей; різке зниження критики, що підтверджує раніше встановлений діагноз органічного ураження головного мозку з афективними розладами. Дійсно, підекспертний формально розуміє, що в нього є психічні розлади, але він оцінює лише ті, які для нього є дискомфортними. Тобто, тривожно-депресивна симптоматика. Проте, інтелектуально-мнестичне зниження, вольові порушення (апатія, небажання нічого робити) не оцінюються ним як хворобливі, що є типовим для таких захворювань, свідчать про глибину психічних розладів, і свідчать про різке зниження, формальність критики. Також, згідно записам в медичній документації, психічні розлади у підекспертного носять стійкий характер та є прогресуючими на фоні відсутності адекватного лікування.

Таким чином, експертами вказано, що підекспертний страждав в період, 06.03.2019року, на хронічний та стійкий психічний розлад - афективний (депресивний) розлад органічного ґенезу (травматичного) з когнітивними розладами. Ступінь цих розладів такий, що супроводжувався розладами мислення, позбавляв його критичних здібностей, та позбавляли в період, який вказав суд, здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин

(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, окрім Висновку судово-психіатричної експертизи, який є абсолютним та категоричним та яким встановлена неспроможність позивача, саме в момент вчинення оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд, також, бере до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Зокрема, свідок ОСОБА_4 , яка проживає по-сусідству з позивачем, суду показала, що позивач до 2014 року працював, був адекватним, нормальним, але в 2014 році ОСОБА_1 пішов в АТО, всі мешканці будинку були вражені його патріотичністю, а після повернення з АТО, свідок помітила, що ОСОБА_1 став неадекватним, грубить, влаштовує п`янки, порушує спокій будинку, не дає сусідам спати, кричить, буває дуже агресивним. Сусіди бояться його. 3 роки тому позивач вселився в квартиру АДРЕСА_1 до цього він проживав разом зі своєю мамою в цьому ж будинку, в іншій квартирі. Свідок була присутня, коли в серпні 2019 року якісь люди намагалися виселити позивача з квартири, приїздила поліція. Періодично позивач сильно зловживає спиртним, стає агресивним, буває не в нормальному стані, його трусить. Свідок ОСОБА_5 , який перебуває в родинних відносинах з позивачем, суду показав, що позивач хотів мати автомобіль і йому потрібні були кошти 4 тисячі доларів США, які йому позичила ОСОБА_2 , але підсунула йому на підпис документи купівлі-продажу квартири. Ці обставини повідомила свідку мати позивача. Свідок вирішив допомогти родичам, знайшов 4000 дол. США, тобто, борг позивача з урахуванням 3% за 3 місяці, і пішов з позивачем на зустріч до ОСОБА_2 . Свідок з позивачем намагалися повернути кошти та отримати взамін документи на квартиру позивача, але отримали відмову. Звернулися до поліції, було порушено кримінальне провадження. Свідок був присутнім, коли намагалися виселити позивача з його квартири. Позивач зловживає спиртним, вчиняє неадекватні й нерозумні вчинки, придбав автомобіль без документів. Позичив кошти у ОСОБА_2 , передав їй свої документи для відновлення інших документів на квартиру. Позивач не розумів, що продавав квартиру. Свідок ОСОБА_6 , суду показав, що 30.01.2019 року ОСОБА_2 , позичила у свідка ОСОБА_6 кошти під 6 % для ремонту своєї квартири по АДРЕСА_2 , тобто вона не мала коштів, а пізніше ОСОБА_2 позичає кошти позивачу під 3 %, що є сумнівним й нелогічним. Свідок, на прохання родича позивача, намагався врегулювати спір між сторонами, але справа дійшла до суду.

Крім того, судом встановлений, та визнаний відповідачем ОСОБА_2 факт складання позивачем, в день укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, розписки про позику в ОСОБА_2 4000 дол. США, і при цьому, відсутні будь-які розписки позивача про отримання ним в день укладення оспорюваного правочину 315 206 грн., тобто суми вартості квартири, що вказана в договорі купівлі-продажу. Наведене, можна розцінювати, як доказ відсутності повного усвідомлення і розуміння позивачем наслідків своїх дій, відсутність у нього свідомої волі на продаж свого житла.

Представник відповідача ТОВ «ПАН Кредит» і відповідач ОСОБА_2 визнали, що позивач на початку 2019 року мав намір отримати кошти в позику в ТОВ «ПАН Кредит», та наведене підтверджує позицію позивача щодо його намірів отримати кошти в позику, а не продавати квартиру.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан ОСОБА_1 в момент вчинення оспорюваного правочину, аналізуючи та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 є недійсним, оскільки укладений позивачем ОСОБА_1 , в період, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного майнового права позивача, буде визнання вказаного Договору купівлі-продажу квартири недійсним та, як відновлення становища, яке існувало до порушення, - визнання права власності на спірну квартиру за позивачем.

Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним Договору іпотеки від 26.03.2019р., укладеного між ТОВ «ПАН Кредит» та ОСОБА_2 , суд зазначає, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (стаття 1 цього Закону).

Предметом іпотеки можуть бути об`єкти нерухомого майна, які належать іпотекодавцю на праві власності (ст. 5 ЗУ «Про іпотеку».)

Отже, ОСОБА_2 не володіла і не користувалася та не була власником майна, яке передала в іпотеку в рахунок забезпечення своїх зобов`язань перед кредитором ТОВ «ПАН Кредим», а тому укладений нею Договір іпотеки від 26.03.2019 року суперечить Закону України «Про іпотеку».

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору НЕДІЙСНИМ; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку».

Отже, виключний перелік підстав визначено законом, і таке припинення може бути порушене стороною договору іпотеки або власником (співвласником) іпотечного майна.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В даному випадку, позивач не є стороною Договору іпотеки від 26.03.2019р., укладеного між ТОВ «ПАН Кредит» та ОСОБА_2 , але разом з тим, позивач, як, особа з власності якої вибуло майно за недійсним правочином, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його право власності на квартиру.

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16.

А тому, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.

Як наслідок недійсності правочину, позивач просить суд скасувати державну реєстрацію Договору іпотеки №1501 від 26.03.2019р.

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Суд виходить з того, що наявність записів про іпотеку та обтяження нерухомого майна, їх наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача, що є підставою для їх судового захисту.

Суд враховує, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

В силу ст. 3 цього ж Закону, загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду наведеного, враховуючи, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсними Договору купівлі-продажу квартири від 06.03.2019 р. та Договору іпотеки від 26.03.2019р., а тому підлягають до задоволення і похідні позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46157945 від 26.03.2019 року, щодо реєстрації вказаного Договору іпотеки від 26.03.2019р. та про скасування обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке виникло на підставі Договору іпотеки від 26.03.2019р., предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 цієї статті).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, а отже він звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, з урахуванням положень ст. ст. 141,142 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1816 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 30, 203, 215,216, 225, 391 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 10, 12, 7682, 89, 133, 134, 137, 141, 258, 259, 263265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір-купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 06.03.2019 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кривеньким С.А., за № 418.

Визнати договір іпотеки №1501, укладений 26.03.2019 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пан Кредит» - недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46157945 від 26.03.2019 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Литвин Анастасією Сергіївною на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі, житловою 29,5 кв.м.

Скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., в тому числі, житловою 29,5 кв.м.

(номер запису про обтяження- 30883144, дата державної реєстрації 26.03.2018 року, реєстратор : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, м. Київ Литвин Анастасія Сергіївна).

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.04.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола