23.04.2021 227/230/21
23 квітня 2021 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Корнєєвої В.В.
при секретарі Голомідовій К.А.
за участю представників:
позивача Сєргєєвої Р.А.
третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,-
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26.01.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження в справі та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі для подання пояснень на позовну заяву.
В судове засідання 23.04.2021 року з`явилися представники позивача та третьої особи, позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням проводити розгляд справи без його участі, від відповідача жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило.
Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.
Згідно ст.ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається, що позивача 13.08.1990 року було прийнято машиністом електровозу, учнем підземного 3 розряду з повним робочим днем в шахті, для проходження виробничої практики на ш-ту ім. РККА Виробничого об`єднання «Добропіллявугілля» , з подальшими переміщеннями по роботі. В подальшому позивач працював в Шахтобудівельному управлінні № 2 «Добропіллявуглебуд». З 14.11.1995 року позивач працював на шахті «Добропільська» п/о «Добропіллявугілля», яку було в подальшому реорганізовано в ВСП" Шахтоуправління" Добропільське" ТОВ " ДТЕК " Добропіллявугілля" та 23.06.2020 року був звільнений з роботи за станом здоров`я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі з діючим законодавством, виплачено одноразову допомогу, який має право на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 , заведеної на ім`я позивача ОСОБА_2 (а.с. 7-10).
Згідно копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22.12.2020 року, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області 23.12.2020 року ОСОБА_5 , за період роботи на шахті ім. РСЧА виробничого обєднання «Добропіллявугілля» (1990р. 1994р.) на шахті «Добропільська» виробничого обєднання «Добропіллявугілля» (1995р.2003р.), на ВП «Шахта «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля» (2003р.2011р.), на ВСП «Шахта «Добропільська» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (2011р. 2012р.), на ВСП «Шахтоуправління Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (2012р. 2020р.) ОСОБА_2 піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. Комісія також прийшла до висновку, що професійне захворювання виникло за таких обставин: вплив на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме: фізичних навантажень, пилу, шуму; недосконалості технологічного процесу (неефективної роботи зрошувальної системи); несвоєчасного направлення робітника зі стажем роботи у шкідливих умовах (більше 10 років) на додаткові обстеження, консультації та оздоровчі заходи в спеціалізовані ЛПЗ. Щодо розвитку профзахворювання комісія зазначила, що за період роботи на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» шахта «Добропільська» ОСОБА_2 визнавався придатним до роботи в підземних умовах. Згідно виписки з амбулаторної картки, розвиток встановлених профзахворювань: хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія, хронічна сенсоневральна приглухуватість встановлені при зверненні до лікувального закладу «Добропільська ЛІЛ» у квітні 2020року (а.с. 11-12).
Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 851892, ОСОБА_2 було встановлено третю групу інвалідності з 24.12.2020 року безстроково за професійним захворюванням (а.с. 13).Згідно копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 092083, ОСОБА_2 було первісно встановлено третю групу інвалідності, за сукупністю професійних захворювань загальний ступінь втрати професійної працездатності склав 65% з 24.12.2020 року безстроково: 35 % - хр. п/кр радикулопатія, 25 % - хр. бронхіт, 5 % - приглухуватість (а.с. 13 зв.).
Відповідно до копії виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 2086, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 14.05.2020 року по 26.05.2020 року КНП «Добропільська ЛІЛ» з діагнозом: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія зі стійким, вираженим больовим, м`язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями, стадія тривалого загострення, рецидивуючий перебіг (а.с. 14). На підтвердження наявності вказаного захворювання позивачем також було додано копію висновку головного нейрохірурга Департаменту охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації Калач О.В. (а.с. 15). Окрім того, наявність вказаного захворювання також підтверджується копіями медичних документів, доданих до позовної заяви (а.с. 18, 19).
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 04.06.2020 року по 12.06.2020 року перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Добропільська ЛІЛ» з діагнозом: хронічний бронхіт ст. загострення, ЛНІ-ІІ, що підтверджується копією виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 2404 (а.с. 16).
Згідно копії медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 17.11.2020 року № 39/1001, за висновком якого ОСОБА_6 хворіє на хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічну попереково-крижову радикулопатію L5, S1 ліворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість 1 ст. (початкові явища) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 17). Вказані діагнози підтверджуються також копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 960, виданою Державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Академії медичних наук України» (а.с. 21-24). За вказаним висновком позивачу було протипоказано робота в умовах дії пилу, фізичних навантажень, вимушеного положення тіла, вимушених нахилів, несприятливого мікроклімату, шуму.
Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст.13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов"язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Відповідно до п.5,п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповнова жений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.12.2020 року за формою П-4, за період роботи на шахті ім. РСЧА виробничого обєднання «Добропіллявугілля» (1990р. 1994р.) на шахті «Добропільська» виробничого обєднання «Добропіллявугілля» (1995р.2003р.), на ВП «Шахта «Добропільська» ДП «Добропіллявугілля» (2003р.2011р.), на ВСП «Шахта «Добропільська» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (2011р. 2012р.), на ВСП «Шахтоуправління Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (2012р. 2020р.) ОСОБА_2 піддавався впливу несприятливих виробничих факторів. На шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» умови та характер праці машиніста електровозу підземного дільниці шахтного транспорту № 1 ОСОБА_2 згідно атестації робочих місць, відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу, наказ Міністерства охорони здоров`я від 08.04.2014 року № 248 відносяться: по мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня, по пилу до 3 класу 1 ступеня, по шуму до 3 класу 2 ступеня, по важкості праці до 3 класу 2 ступеня, по загальній вібрації до 3 класу 2 ступеня, по локальній вібрації до 2 (допустимого) класу. Встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ стадія в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два); хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. (початкові явища) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 11-12)
Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на підприємстві ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, і зазначені умови праці стали причиною втрати 65% професійної працездатності позивача ОСОБА_2 за виявленими професійними захворюваннями.
В судовому засіданні також встановлено, що внаслідок виникнення хронічного професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка спричинена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказами наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є пояснення позивача, викладені в позовній заяві, а також акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, медичні документи, додані до позовної заяви (а.с. 14-24).
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Велика Палата Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 05 грудня 2018 року по справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463 цс18) зазначила: «Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Таким чином, суд приходить до висновку, що обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачеві законом покладено на підприємство відповідача, де працював ОСОБА_2 , і надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_2 і наявність у нього професійних захворювань відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги тривалість та глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров"я: відповідно до наданих позивачем документів позивачу в зв"язку із наявністю у нього професійних захворювань визначено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65 % та призначено третю ступінь інвалідності безстроково.Окрім того, як зазначив позивач в позові, він отримує виплати з соціального страхування та пенсію за інвалідністю, тобто таким чином, втрата стабільного заробітку, спричиненого встановленням стійкої втрати працездатності, також частково компенсована державою шляхом здійснення щомісячних страхових виплат.На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню і на його користь з відповідача необхідно стягнути відшкодування нанесеної йому моральної шкоди в зв`язку з встановленням факту отримання професійних захворювань 22.12.2020 року в розмірі 40 000,00 гривень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача суд керується наступним.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, заявлених позивачем, який згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 558,77 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.153 КЗпП України, ст.ст. 3, 5, 12, 13, 18, 258, 260, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог позивача відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» на користь держави судові витрати в розмірі 558 гривень 77 копійок.
Іншу частину судових витрат компенсувати за рахунок держави.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резулятивну частини рішення складено 23 квітня 2021 року, повний текст рішення суду виготовлено 28 квітня 2021 року.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; представник позивача адвокат Сєргєєва Рута Альгімантівна, адреса: Донецька область, м. Добропілля, вул. Івана Франка, 18А/каб.5;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське», , адреса: Донецька область, м. Добропілля, пр. Шевченка, 2(вул. І.Франка 19 к.103);

третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, , адреса: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5.

Суддя В.В. Корнєєва

23.04.2021