Справа № 484/87/21
Провадження № 2/484/409/21
22.04.2021р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі : головуючого судді - Медведєва Н.А.
секретар судового засідання Бикова О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області) про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав
за участю позивачки - ОСОБА_1
представника позивачки - адвоката Бабкової О.С.
представника третьої особи - Кравченко Л.Л.
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області) про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав.
Мотивуючи вимоги позивачка вказала, що відповідачка є її донькою та матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту народження та на теперішній час дитина проживає постійно з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідачка не приділяє увагу вихованню сина, не піклується про нього, отже ухиляється від виконання батьківських обов`язків. 06.08.2020р. відповідачка покинула місце проживання та зникла у невідомому напрямку та з того часу взагалі не цікавиться дитиною.
Ухвалою від 22.01.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, визначені строки для подачі заяв по суті, зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок щодо розв`язання спору, підготовче засідання призначене на 16.02.2021р.
16.02.2021р. підготовче засідання відкладене через відсутність інформації про повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи на 26.02.2021р.
26.02.2021р. ухвалою суду закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду на 16.03.2021.р., викликані в судове засідання свідки за клопотанням позивачки.
16.03.2021р. розгляд справи відкладений на 30.03.2021р. через неявку відповідачки.
30.03.2021р. розгляд справи відкладений на 22.04.2021р. за клопотанням позивачки через хворобу представника.
Під час судового засідання 22.04.2021р. позивачка та її представниця підтримали позов у повному обсязі та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідачка на судове засідання повторно не з`явилась, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відзив до суду не наданий.
Ухвалою суду від 22.04.2021р. постановлено проводити заочний розгляд справи.
Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Під час розгляду справи позивачка пояснила, що відповідачка є її донькою. У шлюбі вона не перебувала. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила сина ОСОБА_3 . З дня народження вона переважно проживала разом із сином у її квартирі. Деякий час вона могла проживати зі співмешканцями. 06.08.2020р. вона пішла з помешкання та більше не повернулась. Дитину вона залишила на її утриманні. З того часу вона не цікавилась дитиною взагалі, жодних коштів на її утримання не надавала.
Представник третьої особи підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в інтересах дитини, вказуючи, що відповідачка не виконує батьківських обов`язків відносно доньки, не цікавиться її життям.
Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.
Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала разом з сином, матір`ю ОСОБА_1 та братом ОСОБА_4 .
Згідно акту, складеного комісією та затвердженою ТОВ «Комунтехбудсервіс» ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з серпня 2020р.
Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що проживаю по сусідству з позивачкою. Відповідачку вона візуально знає, але не бачила її з серпня 2020р. З того часу з дитиною гуляє на вулиці та водить до садочка позивачка.
Відповідно до характеристики, наданої дошкільним навчальним закладом ясла-садком-центр розвитку дитини ОСОБА_6 відвідує заклад з 22.07.2020р. по сьогоднішній день, дитина проживає з бабусею ОСОБА_1 , яка займається вихованням дитини, утримує її. Успіхами та невдачами дитини цікавиться лише ОСОБА_1 .
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.09.2020р., яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнана винуватою у тому, що ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов для проживання свого сина ОСОБА_3 , оскільки залишила його на бабусю, не бере участі у його вихованні, навчанні, не забезпечує належні умови його життя, та піддана адміністративному стягненні, передбаченому ч.1 ст. 184 КУпАП.
Згідно висновку від 18.02.2021р. орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері без позбавлення її батьківських прав.
Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно частини 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Судом встановлено, що відповідачка залишила свого малолітнього сина ОСОБА_3 на утримання бабусі, не забезпечує дитині належних умов для проживання, не дбає про неї, отже ставиться до своїх батьківських обов`язків безвідповідально, належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини.
Суд вважає, що наведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування такого тимчасового заходу як відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, який здійснюється на підставі статті 170 СК України, в якнайкращих інтересах дитини з метою охорони її фізичного та психічного здоров`я, забезпечення нормального розвитку.
Так, частина 1 статті 170 СК України передбачає, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також, в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Згідно пунктів 2-5 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Аналізуючи обставини справи, суд вважає за доцільне застосувати такий тимчасовий захід як відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, мета якого є захист прав та інтересів дітей.
При цьому суд зазначає, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини матір`ю, (ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та догляду за дитиною, приведення житлових умов до стану, придатного для проживання дітей) суд за її заявою може постановити рішення про повернення їй дитини.
Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
позов задовольнити повністю.
Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав та передати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області для подальшого влаштування.
Місце проживання позивачки: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Місце проживання відповідачки: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Місцезнаходження третьої особи: вул. М. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Миколаївська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04056575.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.
Суддя Н.А.Медведєва
Повне судове рішення складене 30.04.2021р.