Справа № 638/3200/17
Провадження № 2/638/662/21
РІШЕННЯ

іменем України

21.04.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення сум та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» про стягнення сум,-

встановив:

Позивач- представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сум.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» про стягнення сум.

Відповідно до ухвали від 15 травня 2017 року вказані позовні заяви об`єднані в одне провадження.

Підставами для звернення до суду стала ДТП, яка мала місце 22 серпня 2016 року близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом « Нива» номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Клочківській 159 міста Харкова, при поданні світлофором сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед світлофором, продовжуючи рух. Внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем « Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 , транспортні засоби отримала механічні пошкодження. Представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» просить стягнути з ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» суму 953307,45 - суму матеріального збитку, 2500 - суму проведення оцінки матеріальної шкоди, 14299,61 гривни ( чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень 61 копійку) - суму судового збору. Позивач ОСОБА_1 просить стягнути на його користь 10262,15 гривень - суму матеріального збитку, зменшити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» до 38472,38 гривень, та просить стягнути з нього на користь банку 28210,23 гривни.

У судове засідання сторони та їх захисники з`явились.

Представники позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» наполягали на задоволенні позовних вимог, просили відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Надали пояснення. Крім того представник позивача зазначив, що суд повинен стягнути на користь банку суму встановлену останнім експертним дослідженням. А саме 1450935,08 гривень. Позовні вимоги не уточнювалися. Заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог банку та просили задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . Надано до суду уточнені пояснення та виступ у судових дебатах.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню, натомість вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

ДТП мала місце 22 серпня 2016 року близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом « Нива» номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Клочківській 159 міста Харкова, при поданні світлофором сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед світлофором, продовжуючи рух. Внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем « Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 , транспортні засоби отримала механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Постанова оскаржувалась до апеляційної інстанції. Відповідно до постанови від 11 січня 2017 року апеляційною інстанцією залишена без змін.

Відповідно до звіту № 29/08/2016 року від 11 вересня 2016 суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_2 проводила дослідження автомобілю « Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 , встановлено сума 418732,67 гривень ( чотириста вісімнадцять тисяч сімсот тридцять дві гривни 67 копійок ) - суму матеріального збитку, з дослідження протоколу огляду транспортного засобу від 29 серпня 2016, року ремонтної калькуляції.

Відповідно до звіту № 190В/ЄК від 26 вересня 2016 суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 проводи дослідження автомобілю « Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 , встановлено сума 953307,45 гривень - суму матеріального збитку, з дослідження протоколу огляду транспортного засобу від 06 вересня 2016, року ремонтної калькуляції.

Відповідно до висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 6430 від 12 листопада 2020 року встановлено суму 1450935,08 гривень- вартість ремонту.

У судовому засіданні встановлено, що автомобіль на час розгляду справи відремонтовано та перебуває в експлуатації.

Відповідно до наданих ПрАТ « Харків Авто» фінансових документів ремонт автомобілю « Мерседес» » номерний знак НОМЕР_2 виконувався з 28 вересня по 25 жовтня 2016 року, після чого вказаний автомобіль продовжили експлуатувати. Вартість вказаних робіт вираховувалася з врахуванням даних звіту № 29/08/2016 року від 11 вересня 2016 суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_2 , яка проводила дослідження автомобілю « Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 26 вересня 2016 року.

Експертиза проводилась по документам, автомобіль не досліджувався.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_4 повідомив, що автомобіль « Мерседес» не досліджував, досліджував лише документи, крім того вартість ремонту обраховувала програма, яка самостійно визначає що необхідно замінювати.

Крім того суд зазначає, що і дослідження ОСОБА_3 проводилось на підставі документів та програма сама обрахувала розмір вартості ремонту.

Суду не надано доказів придбання та заміни певних запчастин автомобілю, які зазначені в калькуляції експертами Шаповаловим В.І. та ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд вважає, що найточніші данні та розрахунки, з огляду на надані документи придбання запчастин на автомобіль « Мерседес», надані суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 , яка використовувала при обрахунках первинні документи, а саме протокол огляду транспортного засобу від 29 серпня 2016 року. Тому суд вважає за необхідне стягнути саме цю суму витрат на ремонт автомобілю.

Оскільки суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, то стягненню підлягають збитки автомобілю « Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 , 418732,67 гривень , завдані в результаті ДТП, тобто частково від заявлених позивачем саме в позовній заяві, і розмір яких узгоджується з матеріалами справи і підтверджується належними та допустимими доказами. Заява представника банку про стягнення суми 1450935,08 гривень- вартість ремонту, судом не приймається, так як позовні вимоги не містять такої суми до стягнення. Та після отримання експертного висновку не уточнювалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, а також ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

За ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Як передбачено ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник.

Суду не доведено вини обох водіїв при вказаній ДТП. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, так як лише у випадку встановлення винності водія автомобілю « Мерседес» номерний знак НОМЕР_2 можна ставити питання відшкодування завданих збитків автомобілю « Нива» державний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками визнаються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, що підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відносити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, що виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 №4, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

З огляду на вищевказане суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги ПАТ КБ « ПРИВАТ БАНК» такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 258-259,263-264 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення сум задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» суму 418732,67 гривень ( чотириста вісімнадцять тисяч сімсот тридцять дві гривни 67 копійок ) - суму матеріального збитку, 2500 ( дві тисячі п`ятсот гривень) - суму проведення оцінки матеріальної шкоди, 14299,61 гривни ( чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень 61 копійку) - суму судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» про стягнення сум залишити без задоволення.

Судовий збір за зустрічним позовом вважати сплаченим позивачем ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлений 30 квітня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.