РІШЕННЯ

Іменем України

20.04.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Кремса Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи - Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація ЛМР, ЛКП "Вулецьке", про демонтаж самочинної прибудови та приведення квартири до попереднього стану,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до відповідачів про демонтаж самочинної прибудови та приведення квартири до попереднього стану, а саме:

Зобов`язати відповідачів демонтувати самочинно здійснену добудову до квартири АДРЕСА_1 , а саме приміщення площею 6,3 під літерою 3-1 та площею 6,0 м.кв. під літ. 3-6 (план БТІ 2012р.) демонтувати повністю та привести приміщення площею 15,1 під літ. 3-5 відповідно до плану БТІ 1977 р. будинкової справи ЛКП «Вулецьке» з дотриманням вимог ДБН.

Привести планування квартири до попереднього стану, згідно поверхневого плану будинкової справи ЛКП «Вулецьке» станом на 1977 р., а саме:

- ліквідувати дерев`янну перегородку між квартирами АДРЕСА_2 та №4, буд. АДРЕСА_3 (в приміщенні під літерами 4-2,3-2 поверхневого плану БТІ 2012 року).

- закласти існуючі двері в кімнату пл. 17,4 квартири АДРЕСА_1 та влаштувати вхід в кімнату площею 17,4 під літ.3-3 з приміщення площею 10,4 кв.м., під літ. 3-2 поверхового плану будинкової справи ЛКП «Вулецьке» станом на 1977 р.

- перенести під площадку сходової клідки вхід в кухню пл.10,4 кв.м. квартири АДРЕСА_1 згідно поверхневого плану 1977 р. будинкової справи ЛКП «Вулецьке».

- закласти самовільно вирубаний в зовнішній капітальній стіні дверний проріз та привезти до попереднього стану вхід в квартиру відповідачів згідно плану 1977 р. будинкової справи ЛКП «Вулецьке».

- встановити перегородку, яка має відокремлювати належну позивачам площу 2,6 кв.м. (в приміщенні під літерами 4-2,3-2 поверхневого плану БТІ 2012 року.

- збільшити розмір вікна в приміщенні під літ.3-4 до запроектованого, що дозволить прибрати дах прибудови до кв. АДРЕСА_2 з-під вікна приміщення під літ. 4-7 квартири позивачів.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що позивачі у приватизованій квартирі, площею 41,6 кв.м., яка складається згідно технічного паспорту із двох житлових кімнат, а також кухні, комори, сходових кліток першого та другого поверху та приміщення першого поверху. Вигод у квартирі не має.

Відповідачі проживають у квартирі, яка згідно копії поверхневого плану БТІ від 04.01.2012 р., складається з трьох житлових кімнат : площею 17,4 кв.м., під літ. 3-3, площею 15,1 кв.м., під літ 3-5 , площею 24,1 кв.м. під літ.3-7 , кухні площею 10, 4 кв.м під літ. 3-1, коридору площею 4.7, кв.м. під літ. 3-2. Приміщення під літерами 3-1,3-5,3-6,3-7 є влаштовані відповідачами самочинними прибудовами.

Прибудови здійснені в 1994 року без установленого дозволу без належного встановленого проекту, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тобто за відсутності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а також з порушенням ДБН.

Всі порушення ДБН підтверджуються будівельно-технічною експертизою, виконаною ТзОВ «Гал-Світ» від 08.06.2015 року.

Так, разом із спорудженням самочинних прибудов відповідачі незаконно перепланували квартиру, в результаті чого на теперішній час робить неможливим виділити в натурі належну позивачам площe 2,6 кв.м., яка незаконно була прибрана відповідачами.

Згідно поверхневого плану БТІ 1977 р. будинкової справи ЛКП «Вулецьке» вхід в квартиру відповідачів був через прибудовану кухню, а потім через запроектований дверний проріз. На теперішній час вхід в кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштований через самочинну прибудову, а далі під частиною сходової клітки квартири позивачів.

Згідно поверхневих планів БТІ 1977 року та 2012 року, двері кухні розташовані чітко під площадкою сходової клітки, а фактично - ближче до внутрішньої капітальної стіни. Таке невідповідне розташування дверей та кухні квартири відповідачів заважає позивачам виділити свою площу для подальшого її використання.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

07 грудня 2015 року від Франківської районної адміністрації на адресу суду поступила заява про розгляд справи бех їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задоволити.

10 травня 2016 року на адресу суду поступили заперечення на позовну заяву від ОСОБА_3 , які мотивовані тим, що лише орган державної влади повинен був пред`явити такий позов, а не позивачі.

Крім того, позивачі безпідставно просять привести приміщення площею 15,1 кв.м. до поверхоаого плану 1977 р. оскільки відповідачем надавався дозвіл на прибудову у 1988 році.

Відповідно до виписки з рішення міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті Радянської районної ради народних депутатів від 28.12.1988 року, технічно можливо провести прибудову площею 1,0*4.0 м.

Задовільняючи вимогу позивачів про демонтаж перепланованої квартири, у квартирі буде відсутній туалет, а ванна буде розташована на площі кухні, що не буде невідповідати нормам ДБН.

Щодо ліквідації дерев`янної перегородки між квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , то така вимога є безпідставною, оскільки квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 не будуть ізольовані.

Стосовно вимоги закласти існуючу двері, в кімнату площею 17,4, то така вимога є безпідставною так як дані двері існують з моменту побудови будинку з 1961 року.

Крім того, відповідно до висновку судово-будівельної експертизи від 09.09.2013 року №045/13, перенести вхід в житлову кімнату площею 17,4 з приміщення кухні площею 10,4 кв.м. можливо лише при умові прийняття в експлуатації самовільно здійсненої добудови житлової кімнати літ. 3-7 площею 24,1 кв.м., в противному випадку влаштування такого входу не відповідатиме вимогам ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки, реконструкція та капітальний ремонт» п.8.10.

Що стосується входу у кухню, то такий ніколи не переносився, що підтверджується поверхневим планом за 1961 р. Безпідставною вимогою на думку відповідчів є також закласти вирубаний в зовнішній капітальній стіні дверний проріз та приведення до попереднього стану входу у квартиру.

На даний час квартира належить до державного житлового фонду. Власником квартири є Львівської міської ради, а тому позов мала би прид`являти Львівської міської ради.

На підставі вищевикладеного, просить в задоволенні позову відмовити.

29.09.2016 року на адресу суду поступила заява від позивачів про уточнення позовних вимог, а смае:

Зобов`язати відповідачів демонтувати самочинно здійснену прибудову до квартири АДРЕСА_1 , а саме:

- приміщення площею 6,3 кв.м під літерою 3-1 та площею 6,0 кв.м. під літ. 3-6 (поверховий план БТІ 2012) демонтувати повністю;

- привести приміщення площею 15,1 під літ. 3-5 відповідно до воверхневого плану БТІ 1977 р. будинкової справи ЛКП "Вулецьке" ( внутрішніми розмірами 2,60 * 3,70).

- ліквідувати не позначений на поверховому плані 2012 р., але фактично існуючий ганок входу у кв. АДРЕСА_2 .

Привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, згідно поверхневого плану будинкової справи ЛКП "Вулецьке" станом на 1977 р., а саме:

- відновити приміщення під літ. "4-2" площею 2,60 м2 розміром 1,20*2,17 кв. АДРЕСА_4 (в приміщенні під літерами 4-2,3-2 поверхневого плану БТІ 2012);

- закласти існуючий проріз дверей входу в не несучій перегородці в кімнату пл. 17,4 м кв. квартири АДРЕСА_2 та влаштувати проріз дверей входу в не несучій перегородці в кімнату площею 17,4 кв. під літ. 3-3 з приміщення площею 10,4 м. кв. під літерою 3-2 поверхневого плану будинкової справи ЛКП "Вулецьке" станом на 1977 р.;

- перенести під площадку сходової клітки проріз дверей входу в приміщення пл. 10, 4 кв.м кв. №3 згідно поверхневого плагу 1977 будинкової справи ЛКП "Вулецьке".;

- ліквідувати самовільно влаштований в несучій стіні проріз входу із приміщенням під літ. "3-1" в приміщення під літерою "3-2" під сходами кв. №4 поверхневого плану БТІ 2012 р. та відновити проріз дверей входу у квартиру АДРЕСА_2 з прибудинкової території згідно плану БТІ 1977 р. будинкової справи ЛКП "Вулецьке".

06 березня 2018 року на адресу суду постипили пояснення за заперечення від позивачів, які мотивовані тим, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.09.2010 р. та Львівського апеляційного суду від 23.12.2010 р. свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 , в якій проживають відповідачі, визнано недійсним. За позивачами визнано право власності на площу 2,6 м.кв. під літ 3-2 кв №3, вищевказаного будинку. Відповідачі вже вісім років не віддають приміщення позивачем. Крім того, самочинна прибудова відповідачів не позволяє позивачам повноцінно використовувати та експлуатувати майно.

Наявність самочинної прибудови відповідачів на земельній ділянці, не відведеній під забудову, позбавило всіх співвласників будинку можливості визначити статус земельної ділянки біля будинку. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 не є приватизованою, не надавалася нікому у користування чи оренду та не була відведена під будівництво. Власником земельної ділянки залишається громада Львова. Розробленого та погодженого у встановленому законом порядку прибудови не існує. Згоди на будівництво позивачі не надавали. Будь яких дозволів на початок будівництва не надавалося.

Рішенням МВК Радянської райради народних дипутатів м. Львова №30 § 12 від 12.12.1988 року відповідачам було дозволено влаштувати прибудову розміром 1,0 *4,0 для переобладнання кухні, ванни та влаштування туалету, після чого площа квартири відповідачів буде складати 42,5 кв.м. Крім того, вищевказаним рішенням ОСОБА_7 (батько відповідача) був зобов`язаний розробити проектні пропозиції і погодити їх у встановленому порядку . Цього зроблено не було.

Більше того, змін у квартирі відповідачів згідно згідно поверхневого плану БТІ 1977 року та рішення від 1988 року не відбулося.

Так, згідно п.5 висновків будівельно-технічної експертизи №045/13 від 09.09.2013 р. зазначено, що згідно наданих поверхневих планів експертом встановлено, що двічі мало місце перенесення вхідного пройому в кімнату площею 17,4 кв м. Квартири АДРЕСА_1 з часу забудови будинку та введення в експлуатацію.

Більше того, батька відповідача притягували до відповідальності за самовільно розпочате будівництво.

Так, на думку позивачів, відповідачі не надали до суду переконливих доказів на спростування доводів позивачів.

25 березня 2018 року на адресу суду потупили заперечення на пояснення позивачів, які мотивовані тим, що позивачі вибрали невірний спосіб захисту. Так, відповідачам був наданий дозвіл на прибудову . Якщо позивачі вважають, що відповідачами неправельно влаштований дах над прибудовою, то належною вимогою, яку би мали пред`явити, є приведення даху у відповідність до будівельних норм і правил, а не демонтаж прибудови. Саме бажання позивачів здійснити будь-яке будівництво не може бути правовою підставою для знесення прибудови та перепланування квартири відповідачів.

13 листопада 2018 року та 24 червня 2019 року на адресу суду поступили уточнення щодо позовних вимог, а саме:

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , частково привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: приміщення під л. 3-2 в частині сходової клітки поверхневого плану 1977 року зі штампами «біжучі зміни» ( інвентаризаційна справа БТІ) повернути до стану приміщення під літ 3-1 поверхневого плану 1977 року без штампів «біжучі зміни» (будинкова справа ЛКП «Вулецьке»).

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги від 24 червня 2019 року підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити.

Представник відповідачів та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог.

Представник третьої особи Львівської міської ради не заперечила щодо задоволення уточнених позовних вимог.

Представник третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак така неявка, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивачі проживають у приватизованій квартирі АДРЕСА_4 .

Відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Отже, позивачі та відповідачі є сусідами.

Відповідно до п.4.2 технічних висновків №7.3.210-ТВ-10, Упорядкування планування квартири АДРЕСА_4 станом на 1977 р., згідно з поверхневими планами 1977 р. до квартири АДРЕСА_6 і АДРЕСА_2 здійснені прибудови. При цьому, колишні спільні входи до квартир через їхні сходові клітки розділені. Входи до квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_2 влаштовані через прибудови, а до квартир АДРЕСА_7 і АДРЕСА_5 , розміщених на 2-му поверсі, збережені через сходові клітки, площі яких, відповідно, приєднано до цих квартир (№2 і №4). Лише частина сходових кліток на першому поверсі приєднана до квартир першого поверху: до квартири АДРЕСА_6 площею 3,4 м2 і до квартири АДРЕСА_2 під коридор під літерою 3-1 площею 4,4 м2 для входу на кухню, а з кухні до кімнати 3-3 (площа цієї сходової клітки подана разом із прибудованою частиною вхідного коридора). Ця прибудова розмірами у 4,4*2,6, дозволена рішенням міжвідомчої комісії Франківського (тоді Радянського) району, згідно з витягом рішення (протокол №30 § 12 від 28.12.1988 р.). Зокрема, цим рішенням зазначена площа 4,4 м2 коридора квартири АДРЕСА_2 . Решта площі 6,4 м2 колишньої спільної сходової клітки залишені в користуванні квартири АДРЕСА_5 .

Таким чином, станом на 1977 рік, квартира АДРЕСА_2 складалася з веранди площею 7,2 м2, кухні 10,4 м2, житлової кімнати 17,1 м2 і коридора 4,4 м2. Загальна площа квартири АДРЕСА_2 з прибудовою розміром 4,4*2,6 м у плані становила 39,10 м2.

Квартира АДРЕСА_5 складалася з кухні площею 6 кв. м., комірки площею 3,1 кв.м., двох суміжних житлових кімнат площею 21, 3 кв.м., долученої верхньої частини житлової клітки площею 4,8 м2 та нижньої 6,4 м2. Загальна площа квартири становила 41,6 м2.

Цей стан планування підтверджений поверхневим планом, складеним Львівським МБТІ 05.05.1996 директором ЛКП «Вулецьке» ОСОБА_8 .

Відповідно до п. 4.3 вищевказаних висновків, передприватизаційний період характерний змінами квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку із новими прибудовами та реконструкціями, що відображено на поверхневому плані МБТІ, складеному тим же 1977 р. але уже зі штампами «біжучі зміни», одна з яких датована 08.11.2004 р. На цьому плані нанесена збільшена вхідна прибудова до квартири АДРЕСА_2 розмірами у плані 7,85*5,55 м. та друга прибудова до житлової кімнати квартири АДРЕСА_2 , площею 24,1 м2 з поміткою про відсутність документів на цю прибудову. У той же час такої помітки не подано стосовно реконструйованої і збільшеної вхідної прибудови, а також на приєднання, при цьому до квартири АДРЕСА_2 більшої частини площі сходової клітки на першому поверсі, що належала квартирі АДРЕСА_5 , тобто зі вхідної площі 6,4 м2 квартири АДРЕСА_5 залишено 3 м2. Колишні двері між кухнею 3-4 та кімнатою 3-3 змістилися у цей приєднаний коридор.

Відсутність такої помітки на поверхневому плані МБТІ стверджує, що ці прибудови санкціоновані, але відповідних документів не подано. Навпаки, Франківська районна адміністрація листом №3-К-230 від 13.03.2009 р., повідомила, що «не приймала рішень щодо квартири АДРЕСА_1 ».

Саме ці зміни, що не мають документального підтвердження, полягали в основу приватизації квартири АДРЕСА_2 і ІНФОРМАЦІЯ_2 та спричинили конфліктну ситуацію на оспорювання безпідставно вилученої у квартири АДРЕСА_5 частини площі сходової клітки, розміром 6,4-3,0 =3,4 м2.

Відповідно до п.6.1 технічних висновків, згідно з чинним законодавством не береться до уваги самочинне будівництво, за основу для упорядкування планування квартири АДРЕСА_4 знятий поверхневий план будинку від 1977 р. без «біжучих змін», які не підтверджені документально.

Відповідно до п.6.1 технічних висновків, планування квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_4 , відображені у технічних паспортах приватизованих квартир від 30.06.1998 р. інв. 617, і від 07.04.2003 р. інв. №617/5, не підтверджені документально.

Згідно технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 від 1988 р., остання розташована на першому та другому поверхах будинку та складається з двох кімнат житловою площею 32,5 кв.м., в тому числі перша -17, 4, друга 15,1, кухні площею 10,4 кв.м., вбиральні 6.0 кв.м., коридор 6,3+4.7 кв.м. Загальна площа квартири 59,9 кв.м. Висота приміщень 2,75.

Так, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року у справі №2-207/10 свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 , в якій проживають відповідачі, визнано недійсним. За позивачами визнано право власності на площу 2,6 м.кв. під літ 3-2 кв №3, вищевказаного будинку.

Зобов`язано відповідачів ліквідувати комору, влаштовану ними сходовою кліткою кв. АДРЕСА_4 .

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 від 02.03.2011 р., дана квартира (посімейного, спільного заселення), розташована на 1,2 поверсі 2 поверху будинку та складається із двох кімнат, житловою площею 21,3 кв.м., в тому числі перша кімната -10,1 кв.м; друга кімната 11.2 кв.м., кухні площею 6 кв.м., коридор- 2, 6 кв.м., комірка 3,1 кв.м., сходова клітка 3,0; 4,8 кв.м.

Квартира обладнана балконом 0,8 кв.м., Загальна площа квартири 41,6 кв.м., висота приміщень 2,40.

Згідно відповіді Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 14.03.2011 р. за №7/13-06-1658 ОСОБА_3 не представила правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, інспекція повідомила про те, що ОСОБА_9 було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ст. 97 КУпАП Франківським райвиконкомом за самовільно розпочате будівництво. (постанова №485 від 31.03.1994 р.).

Згідно висновку експертизи від 08 червня 2015 року №030/15 здійснена прибудова до квартири АДРЕСА_1 по площі, висоті, набору приміщень планування (крім суміщеного санвузла, що на сьогоднішній день в умовах реконструкції дозволено), вимогам до природнього освітлення, інсталяції житлових приміщень протипожежних вимог, тощо не суперечить вимогам державних будівельних норм і правилам, які були чинні на момент будівництва.

Але експертом встановлені наступні невідповідності до вимог будівельних норм та правил, а саме: в частині спорудження добудови на земельній ділянці, яка належала до міськземфонду, без проекту, який повинен бути затверджений і погоджений у встановленому законом порядку, без дозволу на будівництво, влаштування покрівлі і примикання покрівлі до існуючої стіни будинку, розташування прибудови з головного фасаду будинку в межах червоних ліній і її розташування до межі земельної ділянки, влаштування суміщеного санвузлу в трикімнатній квартирі, що є порушенням вимог ДБН 72-92 п.1.8; ДБН В.2.6.-14-97 п.2.20 і таблиця №1; БНіП 2.08.01-89 п.1.39 та 2.5 (ДБН В.2.2-15 п.2.27 та 2.54); ДБН 72-92 п.2.7 та 2.20; ДБН 360-92* п.3.14 та.3.25.

Демонтаж прибудов до квартири АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою: не вплине на загальну конструкцію будинку при умові, що монолітне залізобитонне перекриття не опирається на існуючі стіни житлового будинку.

Демонтаж прибудови (прибудов) технічно можливий при умові не врахування існуючої прибудови до кв. АДРЕСА_6 , яка має спільну стіну з прибудовою кімнати літ. 3-7, так як демонтаж прибудови житлової кімнати 3-7 може призвести до негативних наслідків і руйнування суміжної стіни із самовільно здійсненою прибудовою до квартири АДРЕСА_8 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Частиною першою статті 320 ЦК України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Cудом встановлено, що відповідачі здійснили прибудову та реконструкцію квартири АДРЕСА_1 , що відображено на поверхневому плані ЛОКП "МБТІ", складеному у 1977 р. але уже зі штампами «біжучі зміни».

Прибудова вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку (ДБН В.3.2-2-2009).

Прибудови бувають житловими і нежитловими. До житлових відноситься прибудована одна або кілька кімнат, до нежитлових веранда, сіни, тамбур, кухня, балкон та інші приміщення.

Пунктом 3.21 Розділу 3 Державних будівельних норм України А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» було передбачено, що реконструкцією є перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

Реконструкція передбачала повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

З 01 червня 2018 року до ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» було внесено зміни - Зміна № 1, затверджена Наказом Мінрегіону від 27 грудня 2017 року № 338.

Відповідно до цих змін, у новому визначенні терміну реконструкція прибрано слово «огороджуючих», тобто з 01.06.2018 року реконструкція не передбачає будь-якого збереження огороджуючих конструкцій об`єкта.

Також важливо нагадати положення статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у якій йдеться про таке: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У своєму рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), Суд проаналізував Статтю 1 Першого протоколу як таку, що містить в собі «три чітких правила»: перше правило, викладене у першому реченні першого пункту, носить загальний характер та проголошує принцип мирного володіння майном; у другому правилі, що міститься у другому реченні першого пункту, йдеться про позбавлення власності та встановлюються певні умови щодо цього; третє правило, викладене у другому пункті, визнає, що Держава-учасник має право, серед іншого, контролювати користування майном відповідно до загальних інтересів (Серія A № 52, пункт 61). Далі Суд зазначив, що перед тим, як аналізувати, чи було дотримане перше загальне правило, необхідно визначити, чи застосовуються два інших правила (там само). Ці три правила не є, однак, «різними» в розумінні того, що вони непов`язані. Друге і третє правило стосуються особливих випадків втручання у право на мирне володіння майном, і отже, мають тлумачитися в світлі загального принципу, визначеного у першому правилі (див. поміж багатьох інших джерел, справа «Джеймс та інші» (James and Others), § 37).

При цьому, вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (див. рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrich v. France) від 22 вересня 1994 року, серія A, N 296-A, сс. 19-20, п. 42).

Іншими словами, будь-яке втручання у право на мирне володіння майном, в тому числі покладення обов`язку привести приміщення до попереднього стану повинно бути таким, що здійснюється «згідно з законом».

Судом встановлено, що зміни, визначені в п.4.3. технічних висновків №7.3.210-ТВ-10, проведені відповідачами без відповідних документів. Так, Франківська районна адміністрація листом №3-К-230 від 13.03.2009 р., повідомила, що «не приймала рішень щодо квартири АДРЕСА_1 ».

За вимогами статтей 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи, наведені представником відповідача жодним чином не спростовують наявні у матеріалах справи докази позивачів. Так, документів, які б підтверджували правомірну прибудову та реконструкцію в частині заявлених позовних вимог, до суду не надано. Більше того, такі дії відповідачів порушили права позивачів щодо права власності на майно.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно за ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною, обґрунтованою, підтверджена належними та допустимими доказами, а відтак підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає солідарне стягнення судового збору на користь ОСОБА_1 .

На основі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263,265,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи - Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація ЛМР, ЛКП "Вулецьке", про демонтаж самочинної прибудови та приведення квартири до попереднього стану,- задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , частково привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: приміщення під л. 3-2 в частині сходової клітки поверхневого плану 1977 року зі штампами «біжучі зміни» ( інвентаризаційна справа БТІ) повернути до стану приміщення під літ 3-1 поверхневого плану 1977 року без штампів «біжучі зміни» (будинкова справа ЛКП «Вулецьке»).

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 243 грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повний текст складено 26 квітня 2021 року.

Суддя Ванівський Ю.М.