Апеляційне провадження №22-ц/824/6244/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про зміну кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про зміну кредитного договору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.07.2006 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №KIC0GK00830051. В цей же день був укладений і договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором. 19.07.2013 року була підписана Додаткова Угода №1 до Кредитного договору, якою було змінено процентну ставку по Кредитному договору із 12% на 14%, а також було зменшено борг позивача на 427,03 долара США (пені).

Позивач вважає, що в кредитний договір були включені положення із несправедливими умовами, які порушують його права як споживача. Так, п. 1.1 та п. 2.3 кредитного договору встановлюється обов`язок позичальника сплачувати банку комісію без зазначення, за які саме послуги вона встановлена, а також винагороду за обслуговування кредиту. Умова про сплату позивачем вказаної винагороди та комісії є несправедливою умовою та суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки такі платежі передбачають зміни у витратах за договором, що завдають істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, а самі платежі здійснюються за дії, які не є послугою у визначенні Закону. Також позивач вважає вказані умови договору несправедливими з огляду на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що вказані положення договору підлягають визнанню недійсними, оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, тому такі пункти кредитного договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанціїскасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав доводи апелянта неналежними, а оскаржуване рішення - законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні скарги а рішення суду - залишити без змін.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам вказане рішення не відповідає.

В своєму позові позивач заявляв вимогу про визнання недійсним п.1.1. та п. 2.3. кредитного договору щодо сплати комісії та винагороди за обсяг кредиту у зв`язку з порушенням з його точки зору вимог Закону України «Про захист прав споживача» щодо справедливих умов та балансу, прав та обов`язків сторін за договором.

Як вбачається з представлених до суду документів, вирішення питання, яке є предметом розгляду у даній справі, вже було предметом судового розгляду в рамках цивільної справи №357/9967/19. В зазначеній справі позивач заявляв вимогу про визнання недійсним кредитного договору в цілому саме з підстав недійсності п.1.1. та п. 2.3. договору на тих же підставах, які він заявив і в даній справі.

Дане питання було вирішено судом, за результатами чого постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в задоволені позову було відмовлено. Той факт, що в рамках даної справи позивач ставить питання про недійсних окремих пунктів договору, а в рамках справи №357/9967/19 ставив питання про недійсним усього договору, однак на підставі цих же пунктів і з цих же підстав, не змінює тієї обставини, що існує рішення суду у справі між тими саме сторонами про той саме предмет і з цих же підстав, оскільки весь договір є більш ширшим поняттям, а його оскарження фактично охоплює оскарження окремих його пунктів. Зважаючи на викладене, в рамках даної справи у відкритті провадження мало б бути відмовлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а відкрите провадження у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягало закриттю. В той же час суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, ухваливши рішення по суті заявлених вимог.

У відповідності до положень ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження у цивільній справі №357/10561/20 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про зміну кредитного договору закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько