Справа № 740/362/21
Провадження № 2/740/515/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпусь І. М.,

при секретарі судового засідання Ісаєнко А.М.,

за участю учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Сабєтова Д.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів),

представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - Бойко Т.М. (в режимі відеоконференції з приміщення Чернігівського районного суду Чернігівської області)

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах позивача ОСОБА_1 її представником - адвокатом Зубицькою Л.М. у січні 2021 року подано до суду зазначений позов з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :07:001:0015.

Позиції сторін та третьої особи по даній справі

Позов аргументовано тим, що 22 березня 2017 року позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській областi iз заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Земельна ділянка, яку вона мала намір отримати булла вільною від використання, а вона надала до заяви всі необхідні документи: викопіювання з кадастрової карти земельної ділянки із заначеним бажаним місцем її розташування, ксерокопію паспорту з ідентифікаційним кодом.

Зазначає, що листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській областi вiд 20.04.2017 № Ш-6614/0-3309/6-17 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» її було повiдомлено про те, що Перемозька сільська рада Ніжинського району Чернігівської областi не надала інформації щодо своєї позицiї стосовно вiдведення їй у власнiсть земельної дiлянки, а тому з цієї підстави відповідач не має можливостi розглянути заяву по суті та прийняти відповідне рiшення. Аналогічну позицію відповідач виклав у листі № Ш-14797/0-6250/6-17 при розгляді повторного її звернення для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Оскільки процес надання формальних відмов міг тривати нескінечно вона звернулася до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду вiд 12 вересня 2018 року по справі №825/1489/18 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у наданні їй дозволу згiдно заяви вiд 22.03.2017 на розроблення документації із землеустрою щодо вiдведення земельної дiлянки орiєнтовною площею 2,00 га у власнiсть для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Станція Лосинівська на території Перемозької сілської ради Ніжинського району Чернігівської областi та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повторно розглянути по суті її заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно статті 118 Земельного кодексу України щодо вiдведення земельної дiлянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,00 га з метою подальшої передачi безоплатно у власнiсть для ведення особистого селянського господарства на територiї Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської областi з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Вказує, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській областi №25-9048/14-18-сг вiд 20.11.2018 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду вiд 12.09.2018 їй надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо вiдведення земельної дiлянки у власнiсть у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,00 га, яка знаходиться на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської областi.

Відповідно до відповіді ФОП ОСОБА_3 на адвокатський запит щодо обставин, які унеможливлюють розробку проектів землеустрою щодо вiдведення земельних дідянок для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської областi, при її зверненні було перевірено наявність вільних земель на Публічній кадастровій карті України i встановлено, що відповідно до викопіювань з планово-картографічного матеріалу Перемозької сільської ради вказаним бажаним місцем розташуванням земельних ділянок, що додаються до наказів Головного управніння Держгеокадастру, вже зареєстрована земельна ділянка площею по 2,0 га з кадастровим номером :07:001:0015.

Kpiм того, згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській областi на адвокатський запит вiд 19.02.2020 №29-25-0.3925/2-20 встановлено, що право приватної власності на земельну ділянку, з приводу якої вона зверталася, i якій на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду вiд 12.09.2018 наказом Головного управлiння вiд 20.11.2018 №25-9048/14-18-сг було надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, станом на 19.02.2020 не зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну дiлянку, кадастровий номер: :07:001:0015 вiд 13.09.2020.

Вiдповідач, незважаючи, що йому було відомо про те, що вона та третя особа по справі вчинили всі юридично значущі дiї щодо одержання у власнiсть фактично одну і ту саму земельну ділянку, було відомо про розгляд Чернігівським окружним адміністративним судом справи щодо протиправної бездіяльності за позовом позивача на предмет відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 через наявність формальних обставин, які не пердбачені чиним законодавством, та було відомо про факт звернення третьої особи з клопотанням про наданння йому безоплатно у власність вищевказаної земельної ділянки на місяць пізніше, ніж позивачу, передав її у власність ОСОБА_4 .

Щодо відсутності висловленої позиції органу мiсцевого самоврядування на етaпi надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою, що відповідачем зазначалося як обставина для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки, зазначає, що така підстава для вiдмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як відсутність погодження органу мiсцевого самоврядування відносно земельної дiлянки, не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України.

Щодо включення земельної ділянки в межі земельного масиву, який передбачається для передачі у власність громадянам - учасникам АТО та членам сімей загиблих на Сході країни, що відповідачем також зазначалося як обставина для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки, зазначає, що у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року зазначена позиція суду про відсутність на законодавчому рівні такого визначення цільового призначення земельної дiлянки, як «для передачі у власнiсть учасникам антитерористичної oперації ciм`ям загиблих учасникiв антитерористичної операції», згідно п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» пільги для учасникiв війни визначені в першочерговому відведенні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і огородництва, а не для особистого селянського господарства. Отже, як вона, так i учасник АТО, мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власностi на дiлянку. Тому у відповідaчa були відсутнi правові підстави визначати пріоритетність того, чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної дiлянки.

Відповідач фактично створив штучні умови, за яких вона не змогла належним чином реалізувати своє законне право на отримання земельної ділянки у власність, оскільки протиправно незаконно відмовляв у розгляді її клопотаня про надання дозволу на розробку документаціії із землеустрою.

Крім того, відмовідач умисно не розглядав її заяву з метою затягування етапу надання дозволу документації із землеустрою, щоб в свою чергу, надати такий дозвіл ОСОБА_2 та створити умови, за яких може здійснити збір та подання документів, необхідних для отримання землі у власність, раніше ніж вона.

Вважає, що відповідач безпідставно та невмотивовано надав пріорітетність в отриманні земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та видав наказ, яким затвердив проект землеустрою та передав третій особі по справі у власність спірну земельну ділянку.

Стверджує, що відповідач порушив один із основних принципів, на яких базується земельне законодавство, - принцип забезпечення гарантій прав на землю (п. «г» ч. 1 ст. 5 ЗК України), що є підставою для скасування оспорюваного наказу.

Звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при тлумаченні поняття «майно» розуміє не тільки «наявне майно», але й цілу низку інтересів економічного характеру. В практиці Європейського суду з прав людини розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які дістають правову охорону як майно.

Вказує на недобросовісність поведінки відповідача, яка з урахуванням висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020, може проявлятися у необгрунтованому зволіканні з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, безпідставній відмові у його затвердженні і у той же час наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та його затвердженні щодо іншої особи.

Зазначає, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності і саме у зв`язку із автономними поняттями майна та власності.

Посилається на висновки Верховного Суду у справах № 369/6516/16-ц, № 688/2908/16-ц, зокрема щодо необхідності забезпечення конкурентного надання землі у користування за наявності двох і більше бажаючих.

26 лютого 2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких він заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначає, що 24 жовтня 2018 року йому був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власнiсть земельної ділянки площею 2,0000 га за цiльовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Після виготовлення проекту землеустрою був присвоєний кадастровий номер земельної ділянки :07:001:0015) і станом на 18.02.2021 вона перебуває у його власності. На момент подачі заяви спірна земельна ділянка була включена в межі земельного масиву, які на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №898-Р «Питания забезпечення учасникiв антитерористичної операції та сімей загиблих учасників АТО земельними ділянками» передбачалося для передачі у власність громадянам - учасникам АТО та членам сімей загиблих на Сході країни.

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 01 березня 2021 року, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - Управління)у задоволенні позову просить відмовити.

Вказують, що у жовтні 2018 року до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо вiдведення земельної дiлянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області звернувся ОСОБА_2 . Відповідно до поданого ним графічного матеріалу земельна дiлянка розташована в земельному масиві, зарезервованому до вiдведення учасникам АТО та членам їх сiмей на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України вiд 09.08.2015 №898-р «Питання забезпечення учасникiв антитерористичної операції та сiмей загиблих учасникiв антитерористичної операцiї земельними ділянками».

З метою забезпечення прав учасникiв антитерористичної операції та сiмей загиблих учасникiв антитерористичної операції Управлінням було розглянуто заяву ОСОБА_2 та 24.10.2018 прийнято наказ №25-8307/14-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Також 20.11.2018 Управлінням на виконання рiшення Чернігівського окружного адмiнiстративного суду вiд 12.09.2018 по справі №825/1489/18 щодо повторного розгляду заяви позивача було прийнято наказ №25-9048/14-18-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Зазначають, що на час прийняття обох наказів земельна дiлянка, щодо якої звернулися позивач та ОСОБА_2 , була вільна, а положеннями Земельного кодексу України не заборонено надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на одну i ту ж саму земельну дiлянку кільком особам.

За правовою позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах (відображеною, зокрема, у постановах Касаційного адмiнiстративного суду у складі Верховного Суду вiд 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а (адмiнiстративне провадження №К/9901/15205/18) вiд 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а (адмiнiстративне провадження №К/9901/15205/18) та інших) орган державної влади чи місцевого самоврядування має правові підстави для надання особi дозволу на розроблення документацiї із землеустрою на земельну дiлянку, яка вже сформована за заявою іншої особи, яка звернулася раніше, оскільки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вiдведення земельної дiлянки не означав позитивного рiшення про надання її у користування.

У постанові вiд 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом i не гарантує особі чи невизначеному колу ociб набуття права власності на земельну ділянку.

Таким чином, Управлiння не може погодитися з доводами позивача, що надання дозволу ОСОБА_2 на земельну дiлянку, на яку претендувала також і ОСОБА_1 , є порушенням її права на набуття права власностi на земельну дiлянку.

Як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, ОСОБА_2 отримав дозвiл на розроблення документацiї із землеустрою раніше, ніж позивач у справі. При цьому, не можуть бути прийняті до уваги доводи ОСОБА_1 , що Управлінню було відомо під час судового розгляду про те, що на спірну земельну ділянку претендує ОСОБА_2 .

Звертає увагу на те, що відповідно до рiшення Чернiгiвського окружного адміністративного суду вiд 12.09.2018 Управління було зобов`язано лише повторно розглянути заяви заявників з урахуванням висновків суду, а не надати дозволи на розроблення проектів землеустрою.

Дозвiл на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 було надано на вільну земельну дiлянку в порядку передбаченому статтею 118 ЗК України. Управлiння на стадії розгляду заяв щодо надання дозволів позивачу та ОСОБА_2 не визначало пріорітетність того, чи іншого заявника, як стверджує позивач. Заява ОСОБА_2 (датована 01.10.2018) надійшла до Управлiння 03.10.2018, рішення за нею було прийнято Управлінням в межах місячного терміну - 24.10.2018. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду вiд 12.09.2018, відповідно до якого Управлiння було зобов`язано повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу, набуло чинності 24.10.2018. Зазначене рiшення не є рішенням, що підлягає негайному виконанню, а тому заява позивача була повторно розглянута в межах місячного строку з прийняттям рiшення про надання дозволу. Таким чином, твердження позивача, що Управлiння умисно не розглядало заяву з метою затягування етапу надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щоб в свою чергу надати такий дозвiл ОСОБА_2 , не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не заслуговують на увагу.

Оскарження позивачем дій Управлiння про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою у судовому порядку не гарантує для неї набуття права власностi на спірну земельну дiлянку.

Вказують на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту звернення до землевпорядної організації щодо укладання договору на розроблення документації із землеустрою. Документація із землеустрою на спiрну земельну дiлянку позивачем не замовлялася, не розроблялася та на затвердження до Управлiння не подавалася, тобто позивач, крім отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, ніяких дій щодо реалізації наказу Управлiння вiд 20.11.2018 №25-9048/14-18-сг «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» не вчиняв.

Відповідно до приписiв статті 79-1 ЗК України формування земельної дiлянки полягає у визначенні земельної дiлянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення площі, меж i внесення відомостей до Державного земельного кадастру. За приписами частини п`ятої статті 116 ЗК України не можуть надаватися у власнiсть лише земельнi дiлянки, що вже передані у власнiсть чи у користування. Тобто формування земельної дiлянки як об`єкта прав не є набуттям прав на цю земельну дiлянку. Виходячи з наведених норм законодавства, на думку Управлiння, на час звернення позивача до ФОП ОСОБА_3 не було перешкод для реалізації наказу вiд 20.11.2018 №25-9048/14-18-сг, тобто, позивач після звернення до ФОП ОСОБА_3 самостійно прийняв рiшення не розробляти проект землеустрою на спiрну земельну дiлянку.

ОСОБА_2 на виконання вимог ст. 118 ЗК України було замовлено проект землеустрою та погоджено його у встановленому порядку, а в подальшому 03.12.2018 він надійшов до Управління для розгляду, і враховуючи відсутність підстав для відмови у затвердженні Управлінням прийнято в межах повноважень відповідно до вимог земельного законодавства оскаржуваний наказ.

На думку Управлiння предметом цього спору є наказ щодо надання земельної дiлянки у власнiсть, тобто ненормативний акт, що застосовуються одноразово i з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язанні з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронних законом інтересів. Такий наказ вичерпав свою дію шляхом виконання, його скасування не породжує наслідків для власника земельної дiлянки, так як у такий спосіб виникло право власностi на земельну ділянку.

В діях Управління відсутні ознаки недобросовісності, оскільки заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою були розглянуті у встановлені закнодавством терміни, рішення за ними прийняті з наведенням мотивів відмови та надіслані позивачу. Так як позивачем проект землеустрою не розроблявся і не подавався на затвердження, зі сторонни Управління ніякі дії по його розгляду та затвердженню не вчинялися.

Вказують на недоречність посилань позивача на положення ст. ст. 134, 135 ЗК України щодо продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах, адже позивач і ОСОБА_2 реалізовували своє право на землю через безоплатну приватизацію земель державної власності.

19 березня 2021 року від предстваника позивача - адвокта Сабєтова Д.М. надійшла відповідь на відзив Управління.

Зазначає, що відповідач жодним чином не відповів на доводи позивача щодо протизаконних вiдмов позивачу у наданнi дозволів на розробку документації із землеустрою. ОСОБА_1 першочергово зверталася до відповідача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки більше ніж за рік до дня звернення ОСОБА_2 , а саме 22 березня 2017 року.

Доводи відповідача стосовно того, що надання дозволу ОСОБА_2 на земельну дiлянку, на яку претендувала також ОСОБА_1 , не є порушенням її права на набуття права власності на земельну дiлянку у зв`язку з тим, що дозвiл наділяє заінтересовану особу лише повноваження ідентифікувати земельну дiлянку, яку ця особа бажає отримати в майбутньому, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної дiлянки не означав позитивного рiшення про надання її у користування та не є правовстановлюючим актом - недоречні та такі, що не стосуються подібних обставин справи, оскільки в даній справі між зверненням позивача і ОСОБА_2 до Управління для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою минуло майже 1 рік та 7 місяців. Зазначені доводи відповідача були б доречними коли б заінтересовані особи звернулися до служби Держгеокадастру в проміжок часу не більше одного календарного місяця, а не 1 року та 7 місяців, що мало місце в цьому випадку.

Навмисно зволікаючи та затягуючи з наданням в законний cпociб дозволу ОСОБА_1 ще у квітні 2017 року, відповідач вчиняв дії, направлені на протиправне визначення пріоритетності надання ділянки ОСОБА_2 .

Стверджує, що доводи відповідача про невжиття ОСОБА_1 заходів на розробку проекту землеустрою після надання їй дозволу є неправдивими, оскільки позивач одразу після надання їй дозволу звернулася із усною заявою до ФОП ОСОБА_3 , проте на час звернення до останнього право власностi на земельну ділянку вже було зареєстровано за ОСОБА_2 , що позбавляло її можливості розробити проект землеустрою.

Щодо доводів відповідача стосовно можливості розробки проекту землеустрою до моменту надання дозволу на його розробку зауважує, що це право, а не обов`язок особи, з посиланням на правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у спрві № 806/3095/17.

Доводи відповідача про те, що бажана для сторін земельна ділянка зарезервована для відведення учасникам АТО та членам їx сімей, а тому вона була надана ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки відповідачем взагалі не надано доказів, що громадянин є учасником бойових дій вiдповiдно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їx соціального захисту». При наданнi незаконних відмов протягом 2017 року ОСОБА_1 відповідач не посилався на вказану причину як на обґрунтування відмови у наданнi дозволу на розробку проекту землеустрою. Позивач, як i ОСОБА_5 , зверталася із заявою про надання земельної дiлянки саме для сільськогосподарського призначення, в той час як законодавство встановлює пільги для учасників АТО тільки виключно щодо земель для iндивiдуального житлового будівництва, садiвництва та городництва.

Доводи відповідача про неможливість застосування механізму аукціону до зазначених правовідносин спростовуються доводами та судовою практикою, наведеними у позовній заяві.

В отриманих судом 30 березня 2021 року письмових заперечень Управління зазначає, що не надано доказiв, якi б підтверджували, що позивачем замовлялося виготовлення проекту землеустрою, його погодження, подання на затвердження. Також не надано доказiв тому, що земельна ділянка, за відведенням якої звернулася позивач, накладається на земельну дiлянку ОСОБА_2 . Лист ФОП ОСОБА_3 вiд 02.03.2020 №91/03 щодо унеможливлення розроблення проектів землеустрою, в якому фізична особа - підприємець повідомляє, що при зверненні до неї позивача їм було перевірено на публічній кадастровій карті наявність вільних земель i встановлено, що вiдповiдно до викопіювань за вказаним місцем розташування вже зареєстровані дві земельні дiлянки з кадастровими номерами :07:001:0013 та :07:001:0015, не є належним доказом у справі. Факт знаходження однієї земельної дiлянки в межах іншої земельної дiлянки може бути підтверджено лише рішенням державного кадастрового реєстратора під час внесення відомостей про земельну дiлянку до Державного земельного кадастру вiдповiдно до приписів статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Вказує, що позивач не була позбавлена можливості на час судового оскарження рiшень Управлiння просити суд вжити заходи забезпечення позову, таким чином, в Управлiння на час звернення із заявою ОСОБА_6 були відсутні правові пiдстави для вiдмови у наданнi йому дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки ділянка була вільною.

30 березня 2021 року від представника позивача - адвокта Сабєтова Д.М. надійшли додаткові пояснення та доводи, в яких вказує, що ні ОСОБА_2 , ні відповідачем не надано належного та допустимого доказу щодо наявності рiшення сільської ради про вiдведення того, чи іншого масиву земельних дiлянок для подальшого передання у власнiсть учасникам АТО, що дає підстави стверджувати, що такого рiшення не існує.

Зазначає, що 16.05.2017 ухвалою Нiжинського мiськрайонного суду Чернігівської областi відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Управління про визнання незаконної вiдмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов`язання розглянути заяву про надання дозволу на розробку такого проекту.

В подальшому ухвалою Нiжинського мiськрайонного суду Чернігівської областi вiд 31.06.2017 було забезпечено позов шляхом заборони відповідачу вчиняти дiї по наданню дозволу іншим особам на розроблення документації із землеустрою щодо вiдведення земельної ділянки, документи, на яку ранiше подали ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , орієнтовною площею 6,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради Нiжинського району Чернігівської областi за межами с. Станція Лосинiвська.

Зазначена ухвала про застосування заходу забезпечення позову не була оскаржена до апеляційного суду та вступила в законну силу.

Надалі у зв`язку з тим, що ця категорія оправ підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до ст.2 КАС України та на підставі ст.205 ЦПК України судом була постановлена ухвала вiд 01.08.2017 про закриття провадження у справі із роз`ясненням того, що справа має розглядатися в адміністративному суді.

При цьому, Нiжинським мiськрайонним судом при закритті провадження у справі не було вирішено питання щодо накладених ранiше заходiв забезпечення позову.

З вказаного робить висновок, що у випадку незазначення судом про скасування заходiв забезпечення позову, такі заходи продовжують діяти до моменту прийняття відповідного рішення судом про скасування накладених заходiв забезпечення позову. Жодних судових рішень про скасування накладеного заходу забезпечення позову судом прийнято не було.

Таким чином, станом на 24.03.2021 діє заборона відповідачу вчиняти дiї по наданню дозволу іншим особам на розроблення документації із землеустрою щодо вiдведення земельної ділянки, документи на яку ранiше подали Карапута О.А. Карапута, А.М., ОСОБА_7 , орієнтовною площею 6,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради Нiжинського району Чернігівської областi за межами с. Станція Лосинiвська.

Також вказана заборона діяла i протягом усього 2018 року, коли відповідачем було надано земельну ділянку у власнiсть ОСОБА_2 , що дає підстави стверджувати, що такі дiї відповідача стосовно надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою, а також надання наказу про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки ОСОБА_2 у власнiсть - незаконні, з огляду на наявну та нескасовану заборону вчиняти дiї щодо надання таких дозволів.

У письмових запереченнях відповідача, що надійшли до суду 09.04.2021, Управління зазначає, що ухвала Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області вiд 01.08.2017 про закриття провадження у вищевказаній справі, набрала законої сили 18.09.2017, після залишення її без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18.09.2017. На момент набрання 18.09.2017 законної сили вказаної ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області вiд 01.08.2017 приписами ч. 6 ст. 154 УПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) було визначено, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Приписи ч. 9 ст. 158 ЦПК України, на яку посилається представник позивача, почали діяти з 15.12.2017. Таким чином, вказані заходи забезпечення діяли до 18.09.2017, а наказ відповідача від 24.10.2018 про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою є правомірним.

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою від 29 січня 2021 позовну заяву залишено без руху через відсутність в ній відомостей про місце проживання чи перебування третьої особи - ОСОБА_2 .

Ухвалою від 12 лютого 2021 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, провадження в справі відкрито і справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом.

Ухвалою суду від 02 квітня 2020 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.

Позиції учасників справи в судовому засіданні

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Сабєтов Д.В. в судовому засіданні позов підтримали за вищевикладених у ньому обставин та просили його задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - Бойко Т.М. в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Установлені судом фактичні обставини справи

22 березня 2017 року ОСОБА_7 звернулася до Управління із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а.с.19, 28).

Листами від 20.04.2017 Ш-6614/0-3309/6-17 та від 22.06.2017 Ш-14797/0-6251/6-17 Управління за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 з приводу надання дозволу на розроблення документації із землеустрою повідомило про відсутність можливості розгляду заяв по суті та прийняття відповідного рішення з посиланням на те, що Перемозька сільська рада не надала своєї позиції стосовно виділення позивачу у власність зазначеної земельної ділянки (а.с.20, 21).

Зі змісту рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 825/1489/18 вбачається, що при її розгляді судом встановлено, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року (справа №825/1530/17) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 до Управління, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Перемозька сільська рада Ніжинського району Чернігівської області, визнано протиправними дії Управління щодо відмови позивачам згідно їх заяв від 22.03.2017 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність кожному для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Станція Лосинівська на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, та зобов`язано Управління розглянути по суті заяви позивачів від 22.03.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,00 га у власність кожному для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

Листом від 12.02.2018 № Ш-6614/0-407/0/94-18 Управління повідомило ОСОБА_7 про розгляд її звернення від 22.03.2017 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2018, у якому зазначено, що земельна ділянка щодо її звернення включена в межі земельного масиву, який на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» передбачається для передачі у власність громадянам-учасникам АТО та членам сімей загиблих на сході країни. Правові підстави для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відсутні (а.с.22).

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року визнано протиправною відмову Управління у наданні дозволів Штерцел Яні Анатоліївні, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на розроблення проектів землеустроїв, викладену у листах: 12.02.2018 Ш-6614/0-407/0/94-18; 12.02.2018 К-6678/0-406/0/94-18; 12.02.2018 К-6679/0/94-18 та зобов`язано Управління повторно розглянути заяви ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустроїв згідно ст.118 Земельного кодексу України щодо відведення кожному земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі у власність для ведення оосбистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради, з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду (а.с.23-26).

03 жовтня 2018 року від ОСОБА_2 до Управління надійшла заява, у якій він просить надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а.с.83).

Наказом Управління від 24 жовтня 2018 року №25-8307/14-18-сг ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.31).

Наказом Управління від 20 листопада 2018 року №25-9048/14-18-сг на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року наданий дозвіл ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Перемозької сільської ради, орієнтовною площею 2 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.27).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 29 листопада 2018 року, державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :07:001:0015, для ведення особистого селянського господарства на території Перемозької сільської ради Ніжинського району в Державному земельному кадастрі проведено 29.11.2018 відділом у Ніжинському районі міськрайонного управління у Ніжинському районі та м. Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. На час формування витягу інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с.58-62).

04 грудня 2018 року від ОСОБА_2 до Управління надійшла заява, у якій він просив затвердити проект землеустрою з відведення земельної ділянки та надати її у власність (а.с.86).

На підставі наказу Управління від 14 грудня 2018 року №25-9818/14-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:001:0015) із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а.с.32).

Згідно відповіді фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 від 02.03.2020 на звернення адвоката ОСОБА_11 з приводу унеможливлення розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умові власності для ведення особистого селянського господарства площею 2 га ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на території Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області зазначено, що при зверненні вказаних громадян було перевірено наявність вільних земель на Публічній кадастровій карті України і встановлено, що відповідно до викопіювань з планово-картографічного матеріалу Перемозької сільської ради з вказаним бажаним місцем розташування земельних ділянок, що додаються до наказів Управління, вже зареєстровані дві земельні ділянки площею по 2 га з кадастровим номером :07:001:0013, :07:001:0015 (а.с.29).

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованною 24.02.2021, вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0015 площею 2 га зареєстровано за ОСОБА_2 18.02.2021 державним реєстратором відділу «Центр надання адміністративних послугта державної реєстрації» Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області на підставі оскаржуваного наказу відповідача (а.с.84).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 57).

Норми права, які підлягають застосуванню

За змістом ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земельне законодавство базується, серед інших, на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (п.п. «б», «ґ» ч. 1 ст. 5 ЗК України). До загальних засад цивільного законодавства відноситься справедливість, добросовісність та розумність. (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Статтею 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється ст.118, 186-1 ЗК України.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст.118 ЗК України передбачно, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про державний земельний кадастр» Кабінет Міністрів України постановою від 17 жовтня 2012 року №1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру, згідно з п.107 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до п.п. 49-54 цього Порядку.

Згідно змісту ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч.ч. 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У ч.1 ст.50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій надаються пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Висновки суду по суті заявлених вимог

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 41 Постанови від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження №14-28цс20) зазначила, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

Оскільки у цій справі вимоги позивача до відповідача спрямовані по суті проти підстав виникнення права власності на спірну земельну ділянку у третьої особи, вирішуючи даний спір суд враховує поведінку усіх зацікавлених осіб - позивача, відповідача, третьої особи.

Утановлено, що відповідач відмовляв позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у непередбаченій законодавством формі (листами) без видання наказів тричі - 20.04.2017, 22.06.2017 (з мотивів ненадання позиції сільською радою) та 12.02.2018 (з мотивів резервування земельного масиву, де знаходиться земельне ділянка, для передачі у власність учасникам АТО та членам сімей загиблих на сході країни).

Доводи позивачва про відсутність у ОСОБА_2 переважного права на отримання спірної земельної ділянки є слушними, оскільки законодавством не передбачено пільг для вказаної категорії громадян України щодо одержання у власність земельних ділянок державної власності для ведення особистого селянського господарства. Доказів резервування для учасників АТО масиву земель, де орієнтовно знаходилась бажана для отримання позивачем земельна ділянка, суду не надано. Відсутність відомостей про позицію органу місцевого самоврядування з цього питання також не є передбаченою законодавством підставою для відмови у наданні дозволу, а прийняття рішення за такими клопотаннями щодо земельних ділянок державної власності у Чернігівській області належить до компетенції відповідача.

Крім того, відмову відповідача у наданні дозволу, у тому числі позивачу, на розроблення проектів землеустрою визнано протиправною рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, що не заперечується відповідачем та в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Зазначені дії відповідача свідчать про недобросовісну поведінку відповідача у правовідносинах, що склалися з позивачем з приводу отримання спірної земельної ділянки у власність.

Однак, зазначене мало місце до виявлення інтересу до спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , тобто до виникнення конкуренції інтересів стосовно земельної ділянки.

При виявленні інтересу до спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , позивачу, як і ОСОБА_2 , відповідачем надано дозвіл на розробку проекту землеустрою в межах строку для розгляду цього питання.

ОСОБА_2 дозвіл надано 24.10.2018 на звернення, яке надійшло до відповідача 03.10.20218, тобто через 21 день після звернення. Суд погоджується з твердженнями представника відповідача про відсутність передбачених законодавством підстав для відмови ОСОБА_2 у наданні вказаного дозволу.

ОСОБА_1 дозвіл відповідачем надано 20.11.2018 - через місяць після набрання законної сили рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року.

При надходженні 04.12.2020 від одно з громадян, яким надано дозвіл, а саме ОСОБА_2 , заяви про затвердження проекту землеустрою і подання його на затвердження, відповідачем за результатми розгляду видано оспорюваний наказ.

Аргументи відповідача про відсутність обмежень на вчинення таких дій з урахуванням вжитих раніше Ніжинським міськрайонним судом заходів забезпечення позову у цивільній справі ґрунтуються на законі, адже на момент набрання 18.09.2017 законної сили ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області вiд 01.08.2017 про закриття провадження у цивільній справі, в якій вжиті заходи забезпечення, діяли приписи ч. 6 ст. 154 УПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), згідно з якими було визначено, що якщо провадження у справі закрито вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо неналежного способу захисту, обраного позивачем при зверненні до суду. Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної особи виникло право цивільне. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо поведінки позивача суд бере до уваги, що нею з 22.03.2017 вчинялися у порядку, передбаченому законодавством, дії, спрямовані на набуття у власність в межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Разом з тим, незважаючи на виявлений інтерес до набуття спірної земельної ділянки, передбачені законодавством можливості для його реалізації, попри недобросовісну поведінку відповідача, позивач не вчиняла.

Так, за приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, норми ЗК України передбачають, що у разі ненадання відповідним органом виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк, це не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Таким чином, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність. Зазначені норми ЗК України передбачають виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 806/3095/17, від 31.01.2018 у справі № 814/741/16, від 14.03.2018 у справі №804/3703/16.

Отже, попри недобросовісну поведінку відповідача до моменту виникнення конкуренції стосовно спірної земельної ділянки, вільної від використання, позивач згідно із законом не була позбавлена права і можливості замовити виготовлення проекту землеустрою з відведення бажаної земельної ділянки і розпочати задовольняти свій інтерес щодо набуття її у власність, чого не вчиняла упродовж тривалого часу.

Замовлення виготовлення проекту землеустрою у таких випадках є не обов`язком, а правом позивача і жодним чином не свідчить про недобросовісність її поведінки, але ураховується судом при співставленні поведінки заінтересованих осіб щодо набуття прав на спірну земельну ділянку.

На думку суду, у позивача не виникло ні «законне сподівання», ні «законний інтерес» на набуття вищевказаної землі в аспекті її права на мирне володіння зазначеним спірним нерухомим майном, яке гарантовано ч.1, 2 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такий «законний інтерес» на набуття у власність землі не є чітко обґрунтованим в межах національного законодавства та судової практики його застосування (аналогічний висновок сформульований у п.41 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» та у п. 103 рішення ЄСПЛ від 27 травня 2010 року у справі «Сагхінадзе та ніші проти Грузії»), а «законне сподівання» на її набуття позивачем у власність в межах даної справи не відбувалося в межах та за підстав, визначених виключно у національному законодавстві, або на підставі юридичного акту певного органу стосовно майнового інтересу (такий висновок сформульований у п. 51 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії»), оскільки за усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 в справі № 545/808/17 та від 19.06.2018 в справі № 806/2982/17), рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Будь-які рішення стосовно спірної земельної ділянка в інтересах позивача раніше не приймалися.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що позивач після звернення до ФОП ОСОБА_3 не вчиняв надалі дій для розробки проект землеустрою на земельну дiлянку, оскільки доказів протилежному не надано.

Проте зазначене не свідчить про недобросовісність чи нерозумність поведінки позивача. Дійсно, факт знаходження однієї земельної дiлянки в межах іншої земельної дiлянки може бути підтверджено лише рішенням державного кадастрового реєстратора під час внесення відомостей про земельну дiлянку до Державного земельного кадастру вiдповiдно до приписів статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр». Проте, з графічних матеріалів, доданих до заяв позивача від 22.03.2017 та ОСОБА_2 від 01.10.2018, а також з розміщених у відкритому доступі відомостей публічної кадастрової карти України, вбачається, що земельні ділянки, які мали намір при поданні заяв отримати позивач та ОСОБА_2 , мали бути сформовані за рахунок одних і тих же земель чи їх частин.

Невикористання позивачем під час судового оскарження рiшень Управлiння в порядку адміністратвиного судочинства процесуальних прав щодо вжиття заходів забезпечення позову, на що звертає увагу відповідач, не свідчить про недобросовісність позивача у правовіднсинах, що склалися.

Однак, суд звертає увагу, що відповідь ФОП ОСОБА_3 про неможливість виготовлення проекту землеустрою, надана на лист адвоката від 10.02.2020, з чого слідує, що звернення позивача за виготовленням проекту землеустрою мало місце не пізніше лютого 2020 року, тобто не пізніше 1 року 2 місяців з часу отримання дозволу. Але більш точний час звернення з цього приводу до ФОП ОСОБА_3 у ході судового розгляду не встановлений. При цьому, твердження представника позивача про те, що позивач одразу після надання їй дозволу звернулася із усною заявою до ФОП ОСОБА_3 , але на час звернення до останнього право власностi на земельну ділянку вже було зареєстровано за ОСОБА_2 , не відповідають матеріалам справи, оскільки згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 лише 18.02.2021.

Принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Під час судового розгляду суду не подані докази звернення ОСОБА_1 для виготовлення проекту землеустрою відразу після отримання дозволу на це, а тому підстав для визнання цієї обставини встановленою суд не вбачає.

Щодо поведінки ОСОБА_2 . За встановлених фактичних обставин справи відсутні відомості про порушення ним земельного законодавства при зверненні до відповідача за дозволом на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовленні проекту землеустрою, реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, поданні проекту землеустрою на затвердження відповідачу, реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Про будь-які порушення земельного законодавства ОСОБА_2 не зазначають і учасники справи. У ході розгляду справи не встановлено відомостей про обізнаність ОСОБА_2 про інтереси інших осіб щодо цієї земельної ділянки. З огляду на викладене, суд оцінює поведінку ОСОБА_2 у правовідносинах, що склалися, як добросовісну.

Одним із основних аргументів позивача про незаконність оскаржуваного наказу полягає у його невідповідності і порушенні при його прийнятті принципів забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю, закріплених у пунктах «б», «ґ» статті 5 ЗК України.

Суд враховує, що викладені у пунктах 77 - 79 висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц за якими неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає зазначеним принципам та не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу, сформовані щодо суті спору у справі, яка була передана Великій Палаті, фактичні обставини якої відрізняються від даної справи, оскільки у справі, що розглядалася Великою Палатою дозвіл на розробку проекту землеустрою першим отримав позивач, і спірні правовідносини склалися щодо набуття права користування землею на умовах оренди, а не передання у власність у межах норм безоплатної приватизації. Хоча, на думку суду, положення про конкурентне надання землі слід ураховувати і у разі приватизації, але з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема дій особи, на скасування права власності якої по суті спрямований позов.

Водночас, за викладеними у цій же Постанові висновками (п. 40) щодо виключної правової проблеми, для вирішення якої справа передавался на розгляд Великої Палати, слідує, що коли особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі.

Отже за обставин даної справи, у правовідносинах щодо реалізації громаданами права на отримання безоплатно у власність у встановлених розмірах земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, коли зі сторони відповідача стосовно позивача мала місце недобросовісна поведінка до виникнення конкуренції інтересів стосовно земельної ділянки, за умов наявності у позивача передбаченого законом права і можливостей, попри таку поведінку відповідача, розпочати процес задоволення свого інтересу щодо земельної ділянки шляхом звернення за виготовленням проекту землеустрою без дозволу відповідача, чого позивач не вчинив, та подальшого отримання спочатку (24.10.2018) іншою заінтересованою особою - ОСОБА_2 , яка не була обізнаною з інтересами позивача, а в подальшому (20.11.2018) позивачем дозволу на розробку проекту землеустрою, важливим критерієм оцінки на предмет добросовісності, розумності і дотримання конкурентності є поведінка заінтересованих осіб щодо реалізації отриманого дозволу і вчинення дій, спрямованих на виконання наступних етапів процедури одержанян земельної ділянки, одним з яких власне і є виготовлення проекту землеустрою і подання його на затвердження відповідачу.

Як встановлено у ході судового розгляду земельна ділянка за проектом землеустрою, виготовленим за замовленням ОСОБА_2 , зареєстрована в Державному земельному кадастрі 29.11.2018, з чого слідує, що після отримання дозволу він невідкладно вчинив дії для його реалізації і задоволення свого інтересу стосовно земельної ділянки. Що ж стосується позивача, то переконливих доказів цьому, з урахування викладеного вище, суду не надано.

Отже, позивач, будучи обізнаним про вільну земельну ділянку, зволікав з виготовленням проекту землеустрою як до виникнення інтересу до змельної ділянки у іншої особи, хоча попри відсутність відповідного дозволу згідно із законодавством не був позбавлений такого права, так і після отримання в умовах конкуренції такого дозволу.

Таким чином, в ході судового розгляду не встановлені будь-які дані про недобросовісність поведінки як позивача при виявлені інтересу до отримання у власність безоплатно земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що вказує на наявність у неї права на звернення за захистом свого інтересу до суду, так і третьої особи ОСОБА_2 при набутті у власність спірної земельної ділянки, у зв`язку із чим останній не позбавлений гарантій захисту наявного у нього права власності на неї.

Є доведеною недобросовісна поведінка відповідача стосовно позивача у правовідносинах, які склалися до виникнення конкуренції стосовно спірної земельної ділянки, що однак не позбавляло позивача згідно із законом розпочати процедуру отримання земельної ділянки шляхом замовлення проекту землеустрою без відповідного дозволу відповідача. Проте позивач не замовляв упродовж понад рік виготовлення проекту землеустрою без відповідного дозволу відповідача, право на що передбачено законодавством.

Поведінка третьої особи ОСОБА_2 щодо задоволення свого інтересу до земельної ділянки була більш активною, а поведінка позивача у порівнянні з нею, зокрема у питаннях оперативності звернення за виготовленням проекту землеустрою після отримання відповідного дозволу, - менш активною, при недоведенні зворотнього.

Порушень спеціальних норм земельного законодавства щодо безоплатного набуття у приватну власність земельної ділянки для особистого селянського господарства учасниками справи допущено не було.

Щодо дотримання загальних принципів цивільного та земельного законодавства, зокрема справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (п.п. «б», «ґ» ч. 1 ст. 5 ЗК України), суд доходить висновку, що за встановлених обставин справи (більш активна поведінка третьої особи ОСОБА_2 щодо задоволення свого інтересу до земельної ділянки, та у порівнянні з нею пасивна поведінка позивача, зокрема у питаннях оперативності звернення за виготовленням проекту землеустрою після отримання відповідного дозволу, при недоведенні зворотнього, не замовлення упродовж понад рік виготовлення проекту землеустрою без відповідного дозволу відповідача, право на що передбачено законодавством), не доведено порушень у спірних правовідносинах зазначених принципів, чи інших порушень законодавства, які б вказували на незаконність оспорюваного наказу відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :07:001:0015, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26 квітня 2021 року.

Суддя І.М. Карпусь