Справа№336/3617/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жупанової І.Б

секретаря судового засідання Палубінської К.М.,

за участі:

представника позивача Тетяненко Д.А.

представника вiдповiдача Кравець О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 3% річних та інфляційних витрат за поставлену теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 3% річних та інфляційних витрат за поставлену теплову енергію.

Ухвалою суду від 23.11.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23.02.2021 до суду від представника відповідача надійшло клопотанням про закриття провадження по справі.

Згідно вказаного клопотання, відповідач вважає, що провадження по даній справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідач вважає, що провадження у даній цивільній справі відкрито помилково, оскільки даний спір, з урахуванням суб`єктного складу, повинен вирішуватися в порядку господарського судочинства.

На підтвердження вказаного зазначає, що предметом заявленого Концерном «МТМ» позову є стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію в гарячій воді та штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Концерн «МТМ» зазначає, що відповідач є власником нежитлового приміщення 14, першого поверху літ. А-2, АДРЕСА_1 .

Зазначає, що відповідач був власником 12/25 та 19/100 нежитлового приміщення, II підвалу літ. А-2, по АДРЕСА_1 .

Тобто, позивач у даній справі ставить питання про стягнення заборгованості за опалення нежитлових приміщень, які належали позивачеві.

Нежитлові приміщення придбавались відповідачем з метою здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а отже провадження у даній цивільній справі підлягає закриттю.

09.03.2021 до суду від представника позивача надійшло заперечення на клопотанням про закриття провадження по справі, яке мотивоване тим, що Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію в гарячій воді та штрафних санкцій у період листопада 2018 по квітень 2020, саме як до Фізичної особи ОСОБА_1 , як власника нежитлового приміщення, а не як до Фізичної особи підприємця, в зв`язку з здійсненням ним підприємницької діяльності, в зв`язку з цим у позивача немає підстав звертатися до господарського суду.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити його клопотання про закриття провадження по справі, додатково пояснив, що відповідач, ОСОБА_1 , має статус фізичної особи-підприємця.

Ознайомившись із матеріалами справи та зі змістом клопотання, суд вважає за можливе прийняти його та задовольнити на таких підставах.

Суддя під час вирішення питання про відкриття провадження у справі перевіряє, чи має заявник право на звернення до суду, чи відповідає форма і зміст позовної заяви вимогам закону та чи не має передбачених ч.1 ст. 186 ЦПК України перешкод для відкриття провадження, зокрема п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У випадку, коли той факт, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства встановлено після відкриття провадження у справі, суд повинен, на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у справі.

Тобто, суд має вирішити вище зазначені питання під час відкриття провадження у справі, або після, у випадку помилкового відкриття, не з`ясовуючи обставини справи, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи по суті.

Предметна та суб`єктна юрисдикція загальних судів визначена § 1 Глави 2 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» в пункті 3 роз`яснив, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: - по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); - по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань гр.. ОСОБА_1 зареєстрований як Фізична особа підприємець у стадії ліквідації не перебуває.

Згідно із частиною першою статті 3 Господарського кодексу України Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 640/16902/18 з 15 грудня 2017 року, що є датою набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем (див. пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

На підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1. ст.. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач по справі має статус підприємця, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 3% річних та інфляційних витрат за поставлену теплову енергію не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а підпадає під юрисдикцію господарського суду.

Керуючись ст. 4, 19, 255 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, 3% річних та інфляційних витрат за поставлену теплову енергію.

Роз`яснити позивачу, що дана справа віднесена до розгляду в порядку господарського судочинства, відповідно до положень Господарського процесуального Кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Б.Жупанова