ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 619/4210/15-ц

провадження № 22-ц/818/3189/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

заявник (боржник): ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач): Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_2 адвоката Долобовської Анни Василівни, стягувач: ПАТ КБ «ПриватБанк», орган примусового виконання: Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року у складі судді Якименко Л.О., -

в с т а н о в и в:

18 грудня 2020 року представник заявника ОСОБА_2 адвокат Долобовська Анна Василівна звернулась до суду з заявою, в якій просила визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи від 21.12.2015, видані на виконання заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23.02.2016 у справі №619/4210/15-ц.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Долобовської Анни Василівни задоволено.

Визнано виконавчі листи, видані 23.02.2016 року Дергачіським районним судом Харківської області по цивільній справі № 619/4219/15-ц такими, що не підлягають виконанню.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про визнання виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Зазначає, що 21.12.2015 Дергачівським районним судом Харківської області ухвалено заочне рішення суду по цивільній справі № 619/4210/15-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за яким з ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за кредитним договором №НАL2AD40306630 у розмірі 212711, 31 грн. За цією справою були видані виконавчі листи про стягнення заборгованості та судових витрат.

Посилаючись на положення ст. 432 ЦПК України, вказує, що передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 ЦК України). Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Натомість, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України. При цьому у стягувача залишається право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності (ст. 433 ЦПК України).

Таким чином, вважає що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не існує.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що 30.03.2017 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за АСВП № 53635782 про примусове виконання заочного рішення суду. 29.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, в зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Банком не було подано заяви про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому наявні підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 21.12.2015 Дергачівським районним судом Харківської області ухвалено заочне рішення суду по цивільній справі № 619/4210/15-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу за кредитним договором №НАL2AD40306630 у розмірі 212711, 31 грн. та судовий збір у сумі 3190 грн. 67 коп.

На виконання заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21.12.2015 по справі № 619/4210/15-ц, видано виконавчі листи від 23.02.2016 про стягнення вказаних сум.

30.03.2017 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за АСВП № 53635782 про примусове виконання вищевказаного заочного рішення суду.

29.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей першої та другої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Положеннями п.29.8. Наказу Державної Судової Адміністрації України від 17.12.2013 № 173 «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ» (в редакції чинній на час видачі виконавчого листа), передбачено, що у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання у порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України, на яку посилалась заявник у даній справі.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди,яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; тощо.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Заявник як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилалася на те, що стягувач ПАТ КБ ПриватБанк пропустив процесуальний строк для пред`явлення виконавчих листів на виконання, а отже втратив право на таке пред`явлення.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Сам факт закінчення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки у ПАТ КБ ПриватБанк залишається право на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у разі доведеності наявності поважних причин для його поновлення (ст. 433 ЦПК України).

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України (заява № 46144/99), Іммобільяре Саффі проти Італії (заява № 22774/93), Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Оскільки боржником рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами не виконано та не наведено обґрунтованих підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь АТ КБ ПриватБанк стягується судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 270 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. І ст.374, п.п.1,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2021 рокускасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволені заяви представника заявника ОСОБА_2 адвоката Долобовської Анни Василівни про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код )судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.