Номер провадження: 22-ц/813/5327/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.2020 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50569,94 грн. та судових витрат в розмірі 1921,00 грн.

Вимоги обґрунтовують тим, що 05.05.2011року ОСОБА_1 отримав кредит за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 25 000,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання щодо повернення коштів належним чином, у нього утворилася заборгованість станом на 07.08.2019 року в розмірі 50569,94 грн., яка складається з наступного:

-19299,72 грн - заборгованість за тілом кредиту;

-13334,91 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-14201,03 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

-850 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

-500 грн - штраф (фіксована частина);

-2384,28 грн штраф (процентна складова).

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05.05.2011 року станом на 07 серпня 2019 року в сумі 20 655,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 784,64 гривні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в повному обсязі, в іншій залишити без змін та стягнути судові витрати, посилаючись на вимоги ст. 376 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявник просить суд провести розгляд справи за участі представника АТ КБ «ПриватБанк» та викликати його у судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про виклик їх представника у судове засідання не підлягає задоволенню, оскільки розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення сторін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 21.04.2021 року.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що воно ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, грунтується на припущеннях.

Зокрема посилається на довідку від 05.05.2011 року, підписану відповідачем щодо узгодження з порядком та розміром відсоткової ставки за користування кредит, 3% пені за несвоєчасне погашення кредиту, розміру штрафів при порушенні термінів платежів.

Заявник до апеляційної скарги надав довідку SAMDN2731 ( НОМЕР_1 ) від 05.05.2011 року на ім`я ОСОБА_1 , яка підписана особисто відповідачем в день підписання анкети-заяви.

При цьому зазначає, що відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку.

Посилається на те, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами; не заперечував розмір наявної заборгованості, не заявляв позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

Заявляє, що ОСОБА_1 підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду, яка зазначає вид картки VISA Classic, тип кредитної лінії відновлювальна, базову відсоткову ставку-3% на місяць, розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, строк внесення платежу до 25 числа місяця, що слідує за звітним, відповідальність за порушення строків оплати нарахування пені та штрафу. Таким чином з відповідачем погоджено всі істотні умови кредитування, які не прийнято до уваги судом першої інстанції.

Зазначає, що відсутність підпису ОСОБА_1 на умовах та правилах не свідчить про необізнанність умов договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Судом не враховано, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав - надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку, а відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконав, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості.

Кошти на сплату заборгованості частково сплачувались відповідачем, але не в повному обсязі, що і призвело до виникнення простроченої заборгованості.

Апелянт зазначає, що сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору та зазначає, що відповідач не заперечував факт укладання договору та відповідної заяви та довідки.

При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №750/6058/17-ц та від 19.09.2019 року у справі №127/7543/17.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 05.05.2011 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка Універсальна» із встановленням кредитного ліміту на картку в сумі 6 000 грн., отримав картку, проводив її заміну, користувався кредитними коштами, довідкою банку, випискою про рух коштів (а.с. 9, 73, 98-106).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 01.06.2018 року кредитний ліміт картки змінено до 25 000 грн. (а.с.107)

Згідно виписки з основної картки договору № 079044 вбачається, що 01.06.2018 року з карткового рахунку були зняті грошові кошти у загальному розмірі 24785,00 грн. (а.с.86)

З виписки про рух коштів вбачається, що станом на 15 травня 2018 року заборгованість за карткою відповідача була відсутня, за період по 07.08.2019 року було здійснено видаткових операцій за ініціативою відповідача (зняття готівки, оплата мобільного зв`язку, тощо) на суму 25 764 грн. 68 коп., на картку зараховано 5109,06 грн (а.с. 98-106)

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 05.05.2011 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконав не погасив кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

Довідкою підтверджено, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитні картки:

- НОМЕР_2 (дата видачі 05.05.2011 дійсна до 03/15);

- НОМЕР_3 (дата видачі 20.02.2012 дійсна до 12/15);

- НОМЕР_4 (дата видачі 18.04.2012 дійсна до 06/16);

- НОМЕР_5 (дата видачі 08.01.2014 дійсна до 11/17);

- НОМЕР_6 (дата видачі 22.05.2018 дійсна до 03/22);

- НОМЕР_7 (дата видачі 01.06.2018 дійсна до 04/22) (а.с.108).

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 07.08.219 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 50569,94 грн., яка складається з наступного:

-заборгованість за тілом кредиту 19299,72 гривень;

- за простроченим тілом кредиту -13334,91 грн.;

-нарахована пеня за прострочене зобов`язання 14201,03 грн.;

-нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 850 грн.;

-штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

-2384,28 грн штраф (процентна складова) .

Виписка по рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н від 05.05.2011 року підтверджує рух коштів відповідача (а.с.64-72, 98-106).

З виписки вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені за прострочене зобов`язання та штрафних санкцій, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів на підтвердження того, що розмір відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій, порядок їх нарахування та сплати відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду, в частині його оскарження, зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 05.05.2011 року ОСОБА_1 заповнив та подав до ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій зазначив особисту інформацію про себе: паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання та контактний телефон.

У вказаній анкеті-заяві відповідач лише погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду із цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію Анкети - заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.01.2013 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та розрахунок заборгованості.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача під Умовами та правилами надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-255, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Крім того, наданий розрахунок заборгованості, не містить даних про реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Також розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано.

Більш того, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, тобто приєднався до запропонованої банком пропозиції. Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Привила були чинні під час укладення договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», в межах доводів, не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Доводи заявника, що районний суд відмовив в стягненні тіла кредиту є помилковим, так як спростовується самим рішенням суду, яким стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 20 655,62 грн, з врахуванням сплаченої суми в розмірі 5109,06 грн.

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що надані банком до апеляційному суду документи не були подані до суду та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представник позивача не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому надані ним вказані вище документи не приймаються апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ст.389 ч. 3 ЦПК України.

Головуючий суддя Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра