Справа № 456/2514/17
Провадження № 2/456/63/2021
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, треті особи начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна, Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстави незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

Підстава позову (позиція позивача): Позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить суд поновити його на посаді директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина з моменту прийняття даного рішення у зв`язку з тим, що звільнення його проведено з порушенням встановленого порядку. Просить стягнути з відповідача, управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, в користь незаконно звільненого директора школи-ліцею м. Моршина ОСОБА_1 компенсацію середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 08.10.2013 по даний час в сумі 1292910 грн. 90 коп. із безспірним списанням з відповідача, як уповноваженого органу від власника НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина, даної суми через Стрийське міськрайонне казначейство у Львівській області на підставі ст. 25 Бюджетного Кодексу України. Просить судові витрати покласти на відповідача, управління СГП Моршинської міської ради. В обгрунтування позову вказує на наступне. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом згідно ст. 43 Конституції України та ст. 21 Закону України «Про оплату праці» і оплата праці працівника здійснюється в першочерговому порядку і виплата її не може бути поставлена в залежність від здійснення інших виплат та їх черговості відповідно до ст. 97 КЗпП України та ст. 15 і 24 Закону України «Про оплату праці». Затримка виплати заробітної плати навіть на один день і більше є порушенням строків її виплати, а у випадку звільнення працівника, згідно ст. 47 КЗпП України уповноважений власником орган, який звільнив цього працівника, зобов`язаний у день звільнення працівника видати йому трудову книжку та провести з ним розрахунки у строки, вказані в ст. 116 КЗпП України тобто в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику коштів у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, організація, підприємство чи установа повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З 04.02.2021 вступив в дію Закон України №1214-1Х «Про внесення змін до Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яким визначено, що компенсація нараховується за порушення строків виплати заробітної плати (грошового забезпечення) працівника. Постановою КМУ з цього приводу 14.04.2021 конкретизовано, що дана компенсація проводиться за рахунок джерел з яких здійснюються дані виплати. В даному випадку заробітну плату директор школи отримував від основного розпорядника бюджетних коштів, власника школи-ліцею через управління СГП Моршинської міської ради, яке фінансує школу і є головним розпорядником коштів для неї згідно бюджетного Кодексу України. Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення ч. 2 ст. 233 КЗпП щодо того, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеженням будь-яким строком. При вирішенні даного питання Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 по справі №1-13/2013 зробив такі висновки: обсяг заробітної плати найманого працівника становить винагороду за виконану роботу та гарантовані державою виплати (оплата зарплати, щорічних відпусток, тощо, які встановлюються КЗпП України та іншими законодавчими актами України; під заробітною платою, що належить працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких має право працівник, який перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат; у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат. На підставі висновків, викладених в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, слід вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які йому належать від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Дані розрахунки із позивачем не проведено до сьогоднішнього дня. Факт невиплати та затримки розрахунку при звільненні позивача в день звільнення начальником управління СГП Моршинської міської ради, підтверджується додатком до наказу №65-к від 04.10.2013 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина наказ №67-к, який виданий після ознайомлення позивача з першим наказом 07.10.2013, без виділення коштів на НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина в цей день. Довідка за підписом головного бухгалтера школи-ліцею від 08.10.2013 №01-31/291 свідчить про те, що зарплата та розрахункові кошти на другий день після звільнення не проведено та не виплачено, а виписка з АТ «Укргазбанк» свідчить про те, що вказана сума 10587 грн. 25 коп. поступила 10.10.2013, тобто на третій день після звільнення директора школи. Лист директора школи-ліцею Косила Б.Д. від 07.03.2014 №01-31/35 свідчить про те, що 5 та 6 березня 2014 року проведено перерахування на банківський зарплатний рахунок двома частинами 1128 грн. 55 коп. належних позивачу та через 5 місяців після звільнення директора школи-ліцею ОСОБА_1 . Довідка виконуючої обов`язки директора школи-ліцею Левкович Г.Б. від 15.01.2014 №03-01/5 свідчить про те, що належні позивачу кошти в сумі 1128 грн. 55 коп. через 3 місяці після звільнення директора школи-ліцею йому не виплачено. Головне Управління держпраці у Львівській області 03.02.2017 звернулось до управління СГП Моршинської міської ради та НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршин щодо усунення порушень ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст.117 КЗпП України в частині невиплати всіх сум звільненому директору школи-ліцею м. Моршина ОСОБА_1 . Дана перевірка проводилась за завданням Стрийської місцевої прокуратури. Все це свідчить про те, що відповідач продовжував із звільненим директором школи-ліцею розрахунки після його звільнення. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду зазначено, що роботодавцем для ОСОБА_1 , як директора школи-ліцею, є управління СГП Моршинської міської ради і воно повинно нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Станом на 17.10.2018 заявлена сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 1 292 910 грн. 90 коп. Станом на 15.01.2019 ця сума становить 1506992 грн. 60 коп. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги та просить суд їх задоволити з підстав, викладених у виступі в суді. Зазначив, що кошти йому були перераховані в березні 2014 року, проте вчасно розрахунок з ним не проведено. Зазначив, що розрахунок повний з ним не проведено до сьогодні. Звернув увагу, що попередній склад суду вказував на довідку, яка не відповідає дійсності, оскільки дати проведення розрахунку в ній немає, а самі кошти йому не були виплачені.

Позиція відповідача: 23.10.2018 начальник Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради Левкович Т.В. подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заяви покликається на те, що грошова компенсація при звільненні не відноситься до заробітної плати, а є додатковою гарантією, встановленою за домовленістю сторін. Вимога про стягнення такої компенсації обмежена строком в три місяці. Позивачем порушено цей строк, позов поданий через 4 роки після звільнення його з роботи та проведення розрахунку. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що його звільнено з роботи 07.10.2013, в день звільнення йому надано трудову книжку. Строк позовної давності почав свій перебіг з 07.10.2013 та закінчився 06.01.2014. Проте позивач звернувся з позовними вимогами до суду лише 21.08.2017, тобто після закінчення встановленого законом строку для звернення до суду за захистом трудових прав. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного та керуючись ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 253, 256, 267 ЦК України, Рішенням КСУ від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (справа № 1-5/2012) просить застосувати позовну давність щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, третіх осіб: начальника управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, НВК «СЗОШ -ліцей» м. Моршин про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогул та у зв`язку з цим відмовити у позові.

12.11.2018 на адресу суду надійшло заперечення позивача ОСОБА_1 на клопотання про застосування строків позовної давності. В обгрунтування заяви, позивач покликається на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить виплатити є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно авансових звітів позивачу виплачено кошти у розмірі 1128,55 грн., тобто тільки через п`ять місяців після звільнення, частинами 05 та 06 березня 2014 року. Відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області та виданного виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.05.2016 відповідачем виплачено частину компенсації у розмірі 1371,00 грн., за невикористану і не враховану в наказі № 67-К від 07.10.2013 додаткову відпустку за 2012 та 2013 роки. Відповідно твердження відповідача про застосування строку позовної давності є неможливим, оскільки виплата всіх коштів відповідачем не проведена. Звернув увагу, що ним заявлено позов про звільнення з порушенням встановленого порядку та затримки розрахунку при звільненні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю та зазначила, що несвоєчасно проведений розрахунок ОСОБА_1 не є підставою для поновлення на роботі останнього. Вказала, що розрахунок було проведено вчасно, якщо була затримка, то це вина банку, а не установи. Окрім цього, проведення розрахунку з позивачем було досліджено іншим складом суду, і відповідні мотиви наведені в судовому рішенні, яке набрало законної сили.

Представник третьої особи Навчально-виховного комплексу «СЗШ-ліцей» м.Моршин в судове засідання не з`явився, однак директор школи-ліцею Косило Б.Д. 19.04.2021 подав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без присутності НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршин та просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Т.В. в судове засідання не з`явилась, однак 19.04.2021 подала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та просить відмовити у задоволенні позову.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_3 від 30.11.2017 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління СГП Моршинської міської ради, третя особа: начальник управління СГП Левкович Т.В. про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя №1267/0/15-18 від 26.04.2018 звільнено суддю ОСОБА_3 з посади судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2018 справу розподілено судді ОСОБА_4

24.07.2018 звільнено суддю Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_4 з посади судді у відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2018 справу розподілено головуючому-судді Бучківській В.Л.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бучківської В.Л. від 03.08.2018 прийнято справу до розгляду та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2018залучено Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, третя особа - начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018 провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, треті особи - начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна, Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстав, зазначених у позовній заяві, окрім підстави - незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, треті особи - начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна, Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстави незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні. Призначено справу до судового розгляду.

09.11.2018 з Львівського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 15.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018 без змін.

13.02.2019 ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018.

Відповідно до постанови Верховного суду від 19.11.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 15.01.2019 залишено без змін.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014 по справі № 456/5474/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, з участю третьої особи Левкович Тетяни Василівни , про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу відмовлено /а.с.6/.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.02.2014 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2014 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014 та ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.02.2014 залишено без змін.

Згідно листа заступника начальника управління з питань праці Головного управління держпраці у Львівській області Єзерської О. 14.07.2017 за вих. № 7625/4/15-04, ОСОБА_1 повідомлено, що в ході проведення перевірки 03.02.2017 в Управлінні праці соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради виявлено порушення 2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 - відносно ОСОБА_1 не надано особову картку звільненого працівника. 17.03.2017 під час перевірки в Начально-виховному комплексі «Середня загальноосвітня школа-ліцей» м. Моршина виявлено порушення ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату працю» - відносно ОСОБА_1 не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи. Також виявлено порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України - при звільнення ОСОБА_1 виплата всіх сум, що належить йому при звільненні від установи не проведено в день звільнення /а.с. 45/.

Як вбачається з копії припису головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Сироїжко О.Є. № 13/04/101/0235-0159 від 03.02.2017, в процесі проведення позапланової перевірки Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради встановлено порушення вимог 2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 - в ході перевірки не надано особову картку звільненого працівника ОСОБА_1 . Встановлено порушення вимог ч. 5 ст. 79 КЗпП України - в ході перевірки не надано документи, які б свідчили про письмове повідомлення працівників про дату початку відпустки не пізніше як за два тижні /а.с.46/.

Згідно копії припису головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Сироїжко О.Є. № 13/04/101/0764-0592 від 17.03.2017, в процесі проведення позапланової перевірки Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України - при звільненні ОСОБА_1 виплата сум, що належить йому при звільненні від Установи не проведена. Встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України - при звільненні ОСОБА_1 установа не забезпечила останньому виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку /а.с.47/.

Відповідно до копії наказу Управління соціально-гуманітарної політики № 65-К від 04.10.2013 «Про звільнення з посади директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина ОСОБА_1», звільнено ОСОБА_1 07 жовтня 2013 року з посади директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршин за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Головному бухгалтеру НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина ОСОБА_6 доручено провести повний розрахунок з ОСОБА_1 у день звільнення /а.с. 75/.

Згідно копії наказу Управління соціально-гуманітарної політики №67-К від 07.10.2013 «Про доповнення до наказу № 65-К від 04.10.2013, головному бухгалтеру НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина ОСОБА_6 доручено виплатити компенсацію ОСОБА_1 за дні невикористаної відпустки в кількості 21 календарних днів за відпрацьований період роботи з 01.09.2007 по 31.08.2008, в кількості 20 календарних днів за відпрацьований період роботи з 01.09.2012 по 31.08.2013 та 6 календарних днів за відпрацьований період роботи з 01.09.2013 по 07.10.2013 /а.с.76/.

Згідно копії посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на підставі указу Президента України від 01.10.2008 № 879 присвоєно почесне звання «заслужений працівник освіти України» /а.с.106/.

Як вбачається з копії посвідчення № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 нагороджений знаком «відмінник освіти України», відповідно до наказу №584-К від 14.08.1998 /а.с.106/.

Згідно копії листа т.в.о. директора НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина Левкович Г.Б., головного бухгалтера ОСОБА_6 від 08.10.2013 за вих. № 01-31/291, Управління СГП повідомлено, що довідка видана ОСОБА_1 про те, що станом на 08.10.2013 розрахунок відповідно до наказу № 65-К по управлінню СГП Моршинської міської ради від 04.10.2013 не проведено і гроші не виплачено /а.с.117/.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 звільнений із посади директора школи НВК «СЗШ-ліцей» м. Моршина, відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України, згідно наказу № 65-К від 04.10.2013 /а.с.118-119/.

Відповідно до копії виконавчого листа Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2015, з Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради стягуються кошти у розмірі 1371, 00 грн. на користь ОСОБА_1 /а.с.226/.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Положеннями ст. 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення.

Положеннями ч.1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як зазначено у п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилось браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст.117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 30 січня 2019 року, зі змісту приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 ЗУ «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачених законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні встановлено, що 21.08.2017 позивач звернувся досуду з позовом до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, третя особа - начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу, відповідно до якого просить суд визнати незаконними накази Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради № 65-к від 04.10.2013, №59-к від 12.09.2013, №60-к від 16.09.2013; поновити ОСОБА_1 на роботі; стягнути з відповідача в його користь заробітну плату за час затримки при розрахунку під час звільнення та вимушеного прогулу з 08.10.2013 по день фактичного розрахунку в сумі 847 323 грн. 15 коп., які 17.10.2018 було уточнено до 1 292 910 грн. 90 коп. з урахуванням індексації, оскільки така поступово підвищувалась за час звільнення ОСОБА_1 та судові витрати.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018 провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, треті особи - начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна, Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстав, зазначених у позовній заяві, окрім підстави - незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що оглядом матеріалів справи № 456/5474/13-ц, провадження № 2/456/249/2014 встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказів Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради № 65-к від 04.10.2013 р., №59-к від 12.09.2013 р., №60-к від 16.09.2013 р.; поновлення ОСОБА_1 на роботі; стягнення з відповідача в його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.10.2013 по день поновлення на роботі та судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.02.2014 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2014 рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014 та ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 24.02.2014 залишено без змін.

Суд звертає увагу, що предметом розгляду справи №456/5474/13-ц, провадження № 2/456/249/2014 було скасування наказів та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак позивач фактично не погоджуючись з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014, що набрало законної сили повторно звернувся з позовом до суду, заявляючи вимоги до того ж відповідача і з іншої підстави, яка не зазначалась як підстава позову у попередній справі.

Зокрема, підставою позову у вказаній справі є поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстави, незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні.

Слід вказати, що позивач не погоджувався з позицією вказаного складу суду, викладеною в ухвалі Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018, згідно якої провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, треті особи - начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна, Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстав, зазначених у позовній заяві, окрім підстави - незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 15.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018 без змін.

Відповідно до постанови Верховного суду від 19.11.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.10.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 15.01.2019 залишено без змін.

Суд звертає увагу, що подання позову становить основну рушійну силу початку реалізації права на доступ до суду. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France») зазначив, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (заява № 23805/94, § 36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мултіплекс проти Хорватії» («Multiplex v. Croatia»), заява № 58112/00, § 45; «Кутіч проти Хорватії» («Kutic v. Croatia»), заява № 48778/99, § 25).

Наведене обумовлює інстанційні особливості реалізації права на доступ до суду. У практиці Європейського суду з прав людини можливість подання заяви про розгляд справи судами двох чи більше інстанцій розглядається як неавтономна вимога пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод і залежить від того, чи дозволяє це внутрішнє законодавство (рішення у справі «Делькур проти Бельгії» («Delcourt v. Belgium»), заява № 2689/65, §§ 23-26). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine»), заява № 3236/03, § 40).

Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з повторним позовом фактично просить здійснити новий судовий розгляд, хоча з приводу заявлених вимог вже прийнято рішення Стрийським міськрайонним судом Львівської області 16.01.2014, яке набрало законної сили, в тому числі і щодо вимоги про не проведення із ним розрахунку при звільненні.

Суд звертає увагу, що позивач вважає своє звільнення незаконним у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні, однак згідно чинного законодавства підставою поновлення на роботі не може слугувати факт не проведення розрахунку при звільненні.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а не поновлення на роботі працівника.

Слід зазначити, що при поданні позивачем 21.08.2017 до суду позову про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу, позивачем, серед інших, які були предметом розгляду Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі №456/5474/13-ц вказано нову підставу звернення до суду із вказаним позовом, а саме позивач вважає своє звільнення незаконним у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні, про що у попередній справі не йшлося. Крім того, слід також вказати, що позивачем збільшено розмір позовних вимог про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу до 1292910 грн. 90 коп.

З приводу наведеного суд звертає увагу, що в рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014, що набрало законної сили зазначено, що згідно довідки НВК "Середня загальноосвітня школа-ліцей" м. Моршин № 01-31/356 від 19.12.2013 видно, що згідно наказу № 65-К від 4.10.2013 ОСОБА_1 звільнено 7.10.2013. з посади директора НВК "СЗШ-ліцей" м. Моршин та проведено повний розрахунок в сумі - 10587,25 грн.. Даний факт стверджується також письмовими поясненнями в.о. директора школи Левкович Г.Б. Цим спростовуються, посилання позивача на те, що з ним не проведено розрахунок в день звільнення.

Вказана обставина була предметом перегляду суду апеляційної та касаційної інстанції.

У зв`язку з вищенаведеним, суд не вправі давати оцінку обставинам, що були предметом розгляду справи, рішення суду по якій набрало законної сили.

Окрім цього суд звертає увагу, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Що стосується клопотання представника відповідача Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №445/25/16.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні не встановлено підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстави незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку, а відтак, в задоволенні позову слід відмовити по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, суд не дає оцінку іншим доводам позивача, оскільки такі не впливають на вирішення спору по суті.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, треті особи начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна, Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстави незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 223, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціально-гуманітарної політики Моршинської міської ради, треті особи начальник Управління соціально-гуманітарної політики Левкович Тетяна Василівна, Навчально-виховний комплекс «СЗШ-ліцей» м.Моршин про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку та вимушеного прогулу з підстави незаконності звільнення позивача у зв`язку із не проведенням із ним розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Оригінал рішення

Повний текст судового рішення

виготовлено 30.04.2021.