Справа № 219/7460/20
Провадження № 2/219/316/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2021 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Брагіної М.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, -

В С Т А Н О В И В:

07.08.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову вказує, що з 07 лютого 2015 року по 24 лютого 2016 року вона перебувала у зареєстровану шлюбі з відповідачем. Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 24.02.2016 року шлюб між ними було розірвано. З початку листопада 2016 року по початок вересня 2019 року вони з відповідачем мешкали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_1 . У період спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 вона зареєструвала народження доньки у виконавчому комітеті Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, у відповідності до ст.135 СК України, оскільки шлюб між ними не був зареєстрований. У графі батько, було записано ім`я та по батькові « ОСОБА_4 » « ОСОБА_4 », а прізвище « ОСОБА_4 ». Зазначає, що під час спільного проживання з відповідачем з листопада 2016 року по початок вересня 2019 року, вони з ним вели спільне господарство, відповідач надавав їй посильну матеріальну допомогу, разом ходили в медичні установи, дбав про її здоров`я, а коли народилася донька, визнавав себе батьком її дитини, постійно надавав їй матеріальну допомогу на утримання, говорив оточуючим, родичам та знайомим про народження в нього доньки, обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе її батьком, однак, з незрозумілих причин, в перших числах вересня 2019 року, у зв`язку з труднощами, пов`язаними з вихованням доньки, припинив з нею сімейні стосунки і переїхав до своїх батьків у АДРЕСА_2 . На її прохання зареєструвати доньку на своє прізвище, в добровільному порядку, у виконавчому комітеті Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області, відповідач категоричною відмовився, тому вона змушена звернутися до суду, щоб батьківство було встановлено в судовому порядку.

Також зазначає, що відповідач не надає їй ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, і в добровільному порядку надавати її він не збирається, тому вона змушена утримувати доньку самостійно. Відповідач має матеріальну можливість надавати їй допомогу, так як він перебуває на посаді: машиніста електровозу та його середньомісячна заробітна плата становить грошову суму, не менш 10000 (десять тисяч) гривень. Відповідач аліменти на утримання інших дітей не виплачує, на утриманні непрацездатних батьків не має. Будь - яких доходів, що дозволяють їй обходитися без аліментів, у неї немає.

На підставі викладеного просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бахмут Донецької області; стягнути з відповідача на її користь, аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, до моменту досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 ; стягнути з відповідача на її користь, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2020 по вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні відповідач та представник відповідача адвокат Павличук В.П. не заперечували проти проведення експертизи, про яку заявила позивач, однак відповідач не визнав позов, вважав, що це не він батько дитини, яку народила ОСОБА_1 . Наполягали на виклику свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та вважали за можливе закрити підготовче провадження.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2020 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Призначено по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Викликати для допиту як свідків сторони відповідача: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (арк..с. 55-56).

22.03.2021 ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області провадження у справі поновлено. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Після проведення судового засідання, 20.04.2021, позивач подала заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення аліментів на своє утримання, визначивши їх у розмірі 1/6 всіх доходів відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні після ознайомлення з результатом експертизи не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини, однак просив позивача зменшити розмір аліментів на її утримання до 1/6 від його доходів.

Представник відповідача - адвокат Павличук В.П. в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, не заперечував проти визнання висновку експерта від 05.03.2021. Також вважав недоцільним виклик свідків, визначених раніше в ухвалі про закриття підготовчого провадження.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, позивача, представника позивача, відповідача, допитавши свідків, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.12.2019 виконавчим комітетом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецькій області, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться є ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 , згідно з довідкою, виданою 03.08.2020 року ЦНАП Сіверської міської ради, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.11).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2016, яке набрало законної сили 10.03.2016, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_2 , згідно з інформаційною довідкою, виданою 21.08.2020 Сіверською міською радою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17).

В судовому засіданні було встановлено, що позивач та відповідач протягом тривалого часу після розірвання шлюбу між ними з листопада 2016 року по вересень 2019 року підтримували близькі стосунки.

Позивачка зазначає, що біологічним батьком її доньки ОСОБА_3 є відповідач по справі, з яким вона мала близькі стосунки, вони спільно проживали та вели спільне господарство.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-21/308-Б від 05.03.2021 року, проведеної експертом Харківського НДЕКЦ МВС судової молекулярно-генетичної експертизи Оленою Юріївною Канава , порівняльним дослідженням встановлено, що генетичні ознаки (ДНК- профіль) зразка букального епітелію малолітньої ОСОБА_3 містять тільки ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК- профілі зразка букального епітелію ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ймовірність даної події складає 99,3%.

Вказаний висновок сторонами не оскаржувався та жодною із сторін під сумнів не ставився.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства ( материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України .

Згідно із п. 3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів , передбачено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів , спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. (ч. 1 ст. 126 СК України).

Згідно з ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно з ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Частиною 4 ст. 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані особами, зазначеними у ч.3 ст.128 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Надані матеріали справи свідчать про те, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Прізвище дитини вказано в актовому записі та свідоцтві про народження зі слів матері.

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 109 ЦПК України в разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити в його визнанні.

Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Зазначений висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 592/4443/17.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що судом було достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , являється біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Враховуючи обов`язок органу державної реєстрації актів цивільного стану самостійно вносити відповідні зміни до актового запису про народження і видати нове свідоцтво про народження дитини за наявності рішення суду про визнання батьківства, суд вважає зайвим визначати зазначені обов`язки у рішенні суду, оскільки вони є похідними.

Позивач не зверталася до суду з приводу внесення змін до актового запису про народження, а тому має звернутися до органу реєстрації з рішенням суду після набранням ним законної сили.

Щодо наявності підстав для задоволення позову в частині вимог стягнення аліментів на утримання дитини та позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с.11).

Оскільки, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , і він погодився з висновком експертизи про це, а також встановлено те, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає такою, що підлягає задоволення також вимога позивачки про стягнення аліментів, виходячи з наступного.

Згідно ст.179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи встановлений судом факт батьківства відповідача та виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд прийшов правомірного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач погодився з вимогами позивача про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання позивача, як особи, що утримує дитину, по досягненню дитиною трьох років. Будь - яких доказів про неможливість надання допомоги та сплати аліментів відповідачем не надано і клопотань з цього приводу не заявлялося.

Згідно із ст.ст. 128, 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від встановлення факту батьківства.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч.ч.2-4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. У цьому випадку аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України).

Із наведених доказів вбачається, що сторони проживають окремо, суд враховує матеріальне становище позивачки, яка виховує і утримує дитину самостійно. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, проте має можливість утримувати дитину, так як працездатний, аліменти на утримання інших дітей не виплачує, інших обставин, які могли би вплинути на визначення аліментів в іншій частці від заробітку (доходу), аніж просить в своєму позові позивач. А тому позивач довела своє право на стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини та її до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач не заперечував проти стягнення аліментів на її утримання, але у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів.

Щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, п. 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Суд в ухвалі від 24.12.2020 визначив, що вартість проведення експертизи покладається на позивача. Доказів оплати вартості експертизи іншою особою суду не надано. Експертизу проведено і висновок отримано. Тому суд дійшов висновку, що вартість експертизи оплачено позивачем. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України судовий збір за вимогу про визнання батьківства, сплачений позивачем при подачі позову до суду згідно квитанції № 0.0..1 від 07.08.2020 (а.с.1), необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 840,80 грн. Судовий збір за вимогу, пов`язану зі стягненням аліментів, необхідно стягнути з відповідача на користь держави в сумі 840,80 грн, оскільки позивачі за цією категорією справ звільнені від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 80, 84, 128, 134, 179-183, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 07.08.2020 до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допустити негайне виконання рішення у справі в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 /вісімсот сорок/ грн. 80 коп. (за вимогу про визнання батьківства), а також витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 7 614 /сім тисяч шістсот чотирнадцять/ грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 /вісімсот сорок/ грн. 80 коп. (за вимогу про стягнення аліментів).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення ухвалено в судовому засіданні 28 квітня 2021 року. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 28 квітня 2021 року. Повний текст рішення складено та підписано суддею 30 квітня 2021 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 02.03.2006 Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Павличук Володимир Петрович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 981), який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі ордера серії ДН № 014822 та договору про надання правової допомоги від 24.09.2020, адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Л.В. Шевченко

30.04.2021