КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року

справа № 753/10748/20

провадження № 22-ц/824/2381/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Цимбал І.К., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути із відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 75 689,24 грн та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок винних дій відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода, на час якої автомобіль відповідача був забезпечений страховиком. Страховик здійснив виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхування, проте виплачена сума не покрила шкоду заподіяну позивачу, спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає виплатити відшкодування, позивач вимушена була звернутися до суду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновок експерта є належним доказом на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Вважає посилання суду на недопустимість висновку експертного дослідження, у зв`язку із тим, що доказ не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, помилковим. Зазначає, що судом не враховано відмінність понять судової експертизи та експертного дослідження, та відмінність вимог до складання вказаних документів.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Однак погодитись із таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 17.10.2019 р. за участю автомобілів сторін, внаслідок винних дій ОСОБА_2 , мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результатові якої автомобілю позивача були спричинені технічні ушкодження, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається із постанови Голосіївського районного суду м. Києві від 18.11.2019 року 17.10.2019 року о 13 год. 40 хв., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Міцубіші», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по пр-кту Науки,1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 10.1., 10.3 ПДР України, що призвело до зіткнення з автомобілем «БМВ» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києві від 18.11.2019 року ОСОБА_2 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно до Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного від 31.07.2020 року укладеної між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 , сторони встановили, що загальна сума страхового відшкодування, яка сплачується страховиком за страховою подією, що мала місце 17.10.2019 року складає 98127,03 грн.

ПАТ «НАСК «Оранта» виплачено страхове відшкодування у встановленому розмірі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підтвердження розміру матеріального збитку, який не покрило страхове відшкодування, позивач надала копію висновку № 279 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2020 року, складеного судовим експертом Тараконовим Ю.Ю.

Згідно висновку № 279 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2020 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля BMW X3, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, що сталась 17.10.2019 року, складає 175 689, 24 грн.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначала, що ліміт страхового відшкодування становить 100 000,00 грн та є недостатнім для повного відшкодування матеріального збитку, завданого автомобілю внаслідок ДТП та просила стягнути із відповідача матеріальну шкоду у розмірі 75 689,24 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим лімітом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що наданий позивачем висновок № 279 експертного автотоварознавчого дослідження не є належним доказом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Відповідно до п. 1.8. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень № 1950/5 від 26.12.2012 (у редакції чинній на момент подачі позову) підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Результати проведення експертизи викладаються у письмовому документі - висновку експерта.

В інших випадках проводиться експертне дослідження, підставою для якого є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються.

Результати проведення експертних досліджень викладаються у письмовому документі - висновку експертного дослідження.

Відповідно до п. 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень № 1950/5 від 26.12.2012 (у редакції чинній на момент подачі позову) експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою і змістом висновку експерта, за такими винятками, зокрема, опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Отже, поданий позивачем висновок експертного дослідження не може бути визнаний неналежним, у зв`язку із відсутністю зазначення в ньому відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку, оскільки таких вимог до складання документу на той час передбачено не було.

Крім того, судом першої інстанції помилково взято до уваги висновок ВП ВС у справі № 522/1029/18 від 18.12.2019 року, оскільки, на момент складення висновку (18 серпня 2014 року), який був предметом розгляду у справі, що переглядалась Верховним Судом, діяли положення ЦПК України, якими не було передбачено можливість подання висновку за зверненням учасника справи.

Поданий висновок експертного дослідження можна визнати належним доказом у розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки він прямо стосується предмету позову, а також допустимим в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки отриманий в порядку, що визначений законом. В законі відсутні застереження щодо неприйняття даного доказу, у зв`язку із відсутністю вказівки про те, що висновок експертного дослідження підготовлений для подачі до суду.

Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктами 3, 9 постави Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок пошкодження транспортного засобу їй довелось вчинити дії, необхідні для врегулювання страхового випадку та здійснення страхової виплати, що забрало значну частину робочого та вільного часу. Крім того, дорожньо-транспортна пригода завдала позивачу душевних хвилювань та моральних страждань, що вплинуло на уклад її життя та унеможливило комфортне та звичне для неї пересування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача та зважаючи на вимоги розумності та справедливості, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із неповним з`ясуванням обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягенню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 2522,40 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року скасувати.

Постановити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 75 689,24 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 2522,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 28 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді