Номер провадження: 22-ц/813/5909/21
Номер справи місцевого суду: 1516/4184/2012
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» Козаченка Віталія Вікторовича на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Одеське обласне управління, територіально відокремлене безбалансове відділення №10015/0365 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі - Одеське обласне управління, територіально відокремлене безбалансове відділення №10015/0365 звернулося до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2006 року між Банком та Перепелицею ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 440-Н, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 5000 грн. терміном до 28 листопада 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних.

Також, 28 листопада 2006 року між Банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 440-Н, відповідно до якого ОСОБА_2 відповідає по всіх зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник.

Крім того, 28 листопада 2006 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір застави майна № 440-Н, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у заставу належне їй майно, сторони договору застави оцінили майно у 10 100 грн.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та видав ОСОБА_3 кредит в сумі 5000 грн., проте, позичальник не виконувала свої зобов`язання за кредитом, у зв`язку з чим Банк був змушений звернутися до суду та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в сумі 14 576,91 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2013 року позивачу відмовлено у задоволені позову в повному обсязі.

На зазначене рішення місцевого суду Банк подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

За результатом перегляду справи в апеляційному порядку ухвалено рішення апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року, яким апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» - задоволено частково. Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2013 року - скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 576 грн. 91 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 4166 грн. 66 коп.; заборгованості за відсотками в сумі 5086 грн. 43 коп.; пені за прострочення за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 5323 грн. 82 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В подальшому представник ОСОБА_3 адвокат Колосович В.В. оскаржив в касаційному порядку рішення апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задоволено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» Котовське відділення 2823 та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 440-Н, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит в сумі 5000,00 грн., а відповідачка в свою чергу зобов`язалась у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Строк кредитування встановлений до 28.11.2009 року (а. с.14).

28.11.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» Котовське відділення 2823 та ОСОБА_6 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки, згідно з яким поручитель взяв зобов`язання нести солідарну відповідальність з позичальником у разі невиконання або неналежного виконання останньою зобов`язань перед кредитором. Відповідно до п. 4.2. порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов`язань не пред`явить вимоги до Поручителя.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором і виникненням заборгованості Банк у серпні 2012 року надіслав позичальнику вимогу про повернення кредиту 4 166,66 грн., сплату відсотків за користування кредитом - 5 086,43 грн. та пені за прострочення виконання зобов`язання - 5 353,82 грн., а всього 14 576,91 грн. (а. с. 7).

Оскільки заборгованість погашена не була, позивач у вересні 2012 року звернувся з цим позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_6 заперечувала проти заявлених вимог, посилаючись на те, що вона не укладала та не підписувала кредитний договір № 440-Н від 28 листопада 2006 року з АТ «Ощадбанк», кредитні кошти не отримувала, не користувалася і ніколи їх до Банку не повертала, проценти не сплачувала і про існування кредиту до звернення Банку з позовом до суду не знала. З особою, яка зазначена поручителем - ОСОБА_2 не знайома. Адреса ОСОБА_6 , яка зазначена у кредитному договорі - АДРЕСА_1 на час укладення договору не відповідала дійсності, оскільки вона знялася з реєстрації з цієї адреси та виїхала з міста Котовськ у серпні 2005 року і з того часу проживає у селі Лиманському Роздільнянського району Одеської області.

Для з`ясування обставин щодо підписання кредитного договору від 28 листопада 2006 року №440-Н ОСОБА_6 , згідно ч.І ст.143 ЦПК України, суд призначив судову почеркознавчу експертизу, поклавши при цьому здійснення оплати за експертизу на позивача - АТ «Ощадбанк».

Однак, в судовому засіданні сторони заявили про відмову від оплати проведення експертизи, в зв`язку з чим суд вважав недоведеним той факт, що кредитний договір від 28 листопада 2006 року №440-Н підписувала ОСОБА_6 та прийшов до висновку, що відповідачка не укладала кредитний договір №440-Н від 28 листопада 2006 року з позивачем.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що:

-позивач не довів, що кредитний договір від 28 листопада 2006 року №440-Н підписувала ОСОБА_6 ;.

-відповідачка не укладала кредитний договір №440-Н від 28 листопада 2006 року з позивачем, домовленості між ними, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків не було, коштів не отримувала та ними не користувалася;

-відсутні підстави для стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , як поручителя, за невиконання ОСОБА_6 зобов`язань за кредитним договором, який ОСОБА_6 не підписувала та не укладала.

Проте повністю погодитися з такими обґрунтуваннями районного суду не можна.

Відповідно до ст. 81 ч.І ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в якості підстав для своїх вимог або заперечень.

Оскільки достовірність підпису у кредитному договорі від імені ОСОБА_8 заперечувала відповідач ОСОБА_6 , то факт доведення неналежності їй даного підпису повинна була довести саме ОСОБА_6 .

Проте суд першої інстанції поклав оплату за призначену судово-почеркознавчу експертизу на позивача та після відмови позивача в оплаті експертизи, відмовив у позові АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_8 та ОСОБА_2 через недоведеність заявлених вимог позивачем.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися без змін.

Ухвалюючи власне судове рішення, колегія суддів враховує, що за клопотанням ОСОБА_6 призначено судову-почеркознавчу експертизу виконання якої доручено Одеському НДІСЕ.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи Одеського НДІСЕ № 20-6673 від 15.02.2021 року підписи від імені ОСОБА_6 у договорі № 440-Н від 28.11.2006 року, розміщені на двох аркушах з обох сторін в графі «Позичальник» виконані не самою ОСОБА_9 , а іншою особою (особами). Досліджені підписи виконані з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_6 (т.2 а. с.78-83).

Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

У частинах першій, другій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність.

Схожі по суті висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц.

Апеляційний суд приймає до уваги висновок експерта, що підписи від імені ОСОБА_6 у договорі № 440-Н від 28.11.2006 року, розміщені на двох аркушах з обох сторін в графі «Позичальник» виконані не самою ОСОБА_9 , а іншою особою (особами) з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_6 .

Оскільки недійсність кредитного договору у випадку недодержання письмової форми встановлена законом і цей правочин є нікчемним, у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити з підстав та обґрунтувань викладених у цій постанові суду апеляційної інстанції.

Нікчемність кредитного договору між позивачем та ОСОБА_6 не надає підстав для стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , як поручителя за виконання ОСОБА_6 зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що строк кредитування за кредитним договором сплив 28.11.2009 року, а до суду з вимогами до поручителя Банк звернувся лише у вересні 2012 року, тобто з пропуском строку передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, що має наслідком припинення поруки.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ «Ощадбанк» та зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині у відповідності до редакції цієї постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Разом з тим, в порядку розподілу судових витрат слід стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_6 витрати понесені останньою на проведення експертизи у розмірі 7060 гривень 61 копійку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» Козаченка Віталія Вікторовича - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 січня 2013 року в мотивувальній частині змінити у відповідності до редакції цієї постанови апеляційного суду.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати понесені на проведення експертизи у розмірі 7060 гривень 61 копійку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 28 квітня 2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова