Справа №: 398/789/21
провадження №: 2/398/1034/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"26" квітня 2021 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Коліуш Г.В., з участю секретарів судового засідання Замкової Ю.С., Хілевич Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна прокуратура, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

прокурора - Ніколаєвої В.М.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь 603000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди шляхом списання цих сум з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Позов обґрунтований тим, що 20.07.2021 року порушено кримінальну справу за ч.2 ст.121 КК України за фактом спричинення 19.07.2012 року о 18.00год. в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді субарахноїдального крововиливу, від яких той помер. 21.07.2012 року, в порядку ст.115 КПК 1960 року його було затримано, а 23.07.2012 року був звільнений на підставі постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області та обрано міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. 19.10.2012 року слідчим було пред`явлено йому обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України. 20.10.2012 року відносно нього був складений обвинувальний акт, який направлений до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Протягом більше восьми років кримінальна справа відносно нього знаходилась в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину. 19.08.2020 року процесуальним прокурором Олександрійської місцевої прокуратури змінено обвинувачення з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.125 КК України. Зазначає, що прокурор, не приймаючи жодного рішення за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України пред`явив йому обвинувачення у спричиненні іншого тілесного ушкодження, синця в області лівого ока, яке відноситься до категорії легких за ч.1 ст.125 КК України. 07.09.2020 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області він був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у вигляді 70 годин громадських робіт, міру запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд залишено до набрання вироком законної сили. При цьому суд першої інстанції не прийняв жодного рішення за фактом спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді субарахноїдального крововиливу, за фактом якого було порушено кримінальну справу. У зв`язку з неприйняттям по справі прокурором та судом процесуального рішення за фактом пред`явленого йому органом досудового розслідування обвинувачення у спричинення ним ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, то це обвинувачення автоматично не підтвердилось з набранням вироком чинності, тобто, він протягом більше 8 років незаконно обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину, якого не вчиняв і йому незаконно було обрано запобіжний захід. 02.11.2020 року ухвалою Кропивницького апеляційного суду вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області був змінений і його було звільнено від призначеного покарання в зв`язку з закінченням строків давності. Незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що його незаконно затримано слідчим 21.07.2012 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, на підставі ст. 115 КПК 1960року і він тримався під вартою до 23.07.2017 року. Відповідно до зміненого обвинувачення на ч.1 ст.125 КК України, підстав для затримання за цей злочин, передбачених ст.ст.148,150,155 КПК 1960року у слідчого були відсутні. Також йому незаконно обрано запобіжних захід в вигляді підписки про невиїзд за злочин, якого він не вчиняв. У разі, якщо його дій були б вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, то у органа досудового розслідування були б відсутні підстави для порушення кримінальної справи та обрання вказаного запобіжного заходу. Він зазнав моральних страждань протягом більше 8 років, оскільки йому загрожувало покарання від 7 до 10 років позбавлення волі за злочин, якого він не вчиняв. Весь цей час він проживав з тавром вбивці, він мав на меті виїхати з місця проживання в м. Київ чи інше велике місто, чи за кордон, але не міг цього зробити, оскільки йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. В м. Олександрії він не міг влаштуватись на роботу та перебував на утриманні батьків. Враховуючи те, що кримінальна справа була порушена 20.07.2012 року, а остаточне рішення було прийняте 02.11.2020 року, отже до виплати підлягає до стягненню шкода в розмірі 603 000грн.

Ухвалою від 16.02.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 09.03.2021 року.

25 лютого 2021 року представником Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області подані пояснення по справі, в яких зазначено про відсутність підстав для визнання позову, оскільки звільнення від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст.ст.49, 106 КК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, вказані обставини свідчать про те, що позивач визнаний винним у вчиненні злочину, проте, звільнений від кримінального покарання в зв`язку із закінченням строків давності, а не через наявність виправдувального вироку. З матеріалів справи вбачається, що до позивача незаконного застосування дій, визначених ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не здійснювалось, відповідні судові рішення, які б прямо вказували на незаконність дій третіх осіб, позивачем до суду не надано. Позивач зазначає про незаконність та неправомірність дій, проте жодними належними доказами таку незаконність, неправомірність чи бездіяльність не підтверджує, а доводи базуються лише на власному переконанні позивача. Безумовною підставою відшкодування шкоди є саме наявне рішення суду, в якому встановлено незаконність, протиправність дій або рішень. Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності в даних правовідносинах (предметі спору), яка поширюється на недоговірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні правовідносини), є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Позивач посилається на протиправні дії правоохоронних органів, проте належних доказів визнання протиправності дій чи бездіяльності не надає. Безумовною підставною для відшкодування шкоди є наявність рішення суду, в якому встановлено незаконність (протиправність) дій посадових осіб. Зазначена позиція викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 №1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» та в спільному інформаційному листі Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2011 року №334/8/13-11, 11.03.2011 року №259/0/4-11. На підтвердження своїх доводів позивач не надає жодних розрахунків та доказів, які б вказували на те, в чому ж полягає спричинена моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (органу досудового слідства).

01 березня 2021 року представником Кіровоградської обласної прокуратури було подано відзив на позов, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки 21.07.2012 року по кримінальні справі №01-0789 ОСОБА_1 в порядку ст. 115 КПК 1960 року було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та 23.07.2012 року останньому слідчим обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. ОСОБА_1 19.10.2012 року пред`явлено кінцеве обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а 20.10.2012 року затверджений обвинувальний висновок та кримінальну справу направлено до суду для розгляду по суті. У подальшому, державним обвинувачем 19.08.2020 року в судовому засіданні пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України змінено на ч.1 ст. 125 КК України. Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді 70 годин громадських робіт. Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.11.2020 року вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області змінено та ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. З тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не піддавався незаконному засудженню, притягненню до кримінальної відповідальності, застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню тощо. Крім того, під час кримінального переслідування в судовому засіданні прокурором з об`єктивних причин було змінено пред`явлене обвинувачення ОСОБА_1 з тяжкого злочину на нетяжкий, та в подальшому судом позивача визнано винним та звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Тобто, вказані обставини не утворюють правовідносини, які передбачені ч.1 та 2 ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених законодавством, має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками позивачем не надано. Всі посилання ОСОБА_1 на наявність завданої моральної шкоди у заявленому розмірі, без належних доказів, є лише припущенням і не можуть братися судом до уваги.

09.03.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 1.04.2021 року за клопотанням представника позивача в зв`язку з неотриманням копії відзиву.

Ухвалою від 01.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2021 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в позові, просив його задовольнити, пояснив, що звернувся з позовом у зв`язку з тим, що в 2012 році його затримали за підозрою у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили ОСОБА_4 . Під вартою він був три дні, а потім його випустили під підписку про невиїзд. Його незаконно судили 8 років за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, якого він не вчиняв. В 2020 році було змінено обвинувачення з ч.1 ст.121 КК України на ч.1 ст.125 КК України, за якою його було визнано винним та призначено покарання у виді 70 годин громадських робіт. Вважає, що обвинувачення було незаконно пред`явлено за ч. 2 ст. 121 КК України, що є підставою для відшкодування моральної шкоди за вісім ороків, коли він перебував в статусі підозрюваного та обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Під час досудового розслідування та судового розгляду він не міг влаштуватись на роботу, в вироку суду не зазначено, що він не винуватий у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, суд не роз`яснив йому наслідки, що його звільняють від кримінальної відповідальності за давністю вчинення кримінальної відповідальності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що позов поданий зв`язку з тим, що відносно позивача було порушено кримінальну справу за фактом спричиненняХалімонову ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень у вигляді субарахноїдального крововиливу, які спричинили його смерть. Позивач був затриманий слідчим, йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, позивачу було пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України та справа була направлена до суду. В ході судового розгляду за ініціативою захисту неодноразово призначались експертизи, експерти дійшли висновку, що субанахноїдальний крововилив у потерпілого, який спричинив смерть потерпілого, спричинив не його підзахисний, а вони були отримані потерпілим раніше за невстановлених обставин. Прокурор жодного рішення за ч.2 ст.121 КК України не прийняв, а пред`явив обвинувачення позивачу за ч.1 ст.125 КК України. Прокурор відповідно до ч.3 ст.264 КПК 1960 року повинен був відмовитись від обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України, але він жодного рішення не прийняв. Моральні страждання позивача полягають в тому, що більше восьми років під час судового розгляду йому загрожувало покарання від 7 до 10 років за злочин, якого він не вчиняв, всі знайомі вважали його вбивцею, він не міг працевлаштуватися, оскільки в м. Олександрії роботи не було, а виїхати за межі ОСОБА_6 не міг через наявність запобіжного заходу в вигляді підписки про невиїзд. Підставою стягнення моральної шкоди є незаконно пред`явлене обвинувачення, незаконне затримання, незаконне обрання запобіжного заходу за ч.2 ст.121 КК України.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзиву не надав.

Представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином,причини неявки не повідомив.

Представник Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник Кіровоградської обласної прокуратури в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених в відзиві на позов, пояснила, що звільнення позивача від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст.ст.49.106 КК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»» чітко зазначені випадки відшкодування шкоди, обставини які мали місце у кримінальному провадженні відносно позивача не утворюють тих випадків, які відповідно до спеціального закону передбачені надають особі право на стягнення моральної шкоди за рахунок держави.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області Дегтярьова М.В. від 20.07.2012 року за фактом умисного завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , що спричинили смерть останнього, порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.07.2012 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст.. 115 КПК 1960 року було затримано о 00год. 30хв. 21 липня 2012 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

23 липня 2012 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було направлено подання старшого слідчого СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області Дегтярьова М.В. про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.07.2012 року відмовлено в обранні ОСОБА_1 запобіжного заходу в вигляді взяття під варту, звільнено підозрюваного з-під варти в залі суду.

Постановою про застосування запобіжного заходу від 23.07.2012 року відносно ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід в вигляді підписки про невиїзд.

постановою старшого слідчого СВ Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області Дегтярьова М.В. від 19.10.2012 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто як обвинуваченого та йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

29 жовтня 2012 року був затверджений обвинувальний висновок по кримінальній справі №01-0789 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України.

19 серпня 2020 року прокурором Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області було винесено постанову про зміну в суді пред`явленого органами досудового слідства обвинувачення, якою було змінено обвинувачення, з яким справа надійшла до суду відносно ОСОБА_1 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.125 КК України.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 70 годин громадських робіт. Звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено підписку про невиїзд.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.11.2020 року вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 року змінений, звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49, 106 КК України, в решті вирок залишити без зміни.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачений чіткий перелік випадків відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а саме, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:1) постановлення виправдувального вироку суду;1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;4) закриття справи про адміністративне правопорушення.Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем всупереч вищезазначених норм закону, не доведено належними та достовірними доказами того, що неправомірними діями чи бездіяльністю посадових осіб третіх осіб завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями посадових осіб третіх осіб та їх вини в заподіянні моральної шкоди.

Суд зазначає, що факт затримання позивача за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та подальша зміна обвинувачення на ч.1 ст.125 КК України з подальшим звільнення позивача від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49, 106 КК України, в решті вирок залишити без змінине є підставою для стягнення моральної шкоди в розумінні приписів ст.2 Закону України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки такий випадок в зазначеній статті не визначений як підстава для стягнення моральної шкоди.

Твердження позивача про те, що підставою стягнення моральної шкоди є незаконно пред`явлене обвинувачення, незаконне затримання, незаконне обрання запобіжного заходу за ч.2 ст.121 КК України суд не приймає до уваги, оскільки виправдувальний вирок відносно позивача не постановлений, судове рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні позивача складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати відносно позивача не постановлялося, в вироку суду від 07.09.2020 року не встановлений факт незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо. Саме ці випадки зазначені в ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`як підстави виникнення у особи права на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що свідчить про відсутність вважатидій органів досудового розслідування протиправними.

Крім того, позивачем не доведений той факт, що в зв`язку з застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд призвело до порушення його трудових прав, оскільки жодних доказів неможливості працевлаштування позивачем не надано, факт перебування його на утриманні батьків в зв`язку з неможливістю працевлаштуватися позивачем також не доведений.

За встановлених обставин справи та вимог закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову через відсутність доказів протиправності дій органів досудового розслідування та завдання такими діями позивачу моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України ,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Державної казначейської служби України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 41, ), Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області (місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 41, ), Кіровоградська обласна прокуратура (місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Верхня Пермська, 4, ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30 квітня 2021 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , адреса робочого місця: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Чижевського, 12.

Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 41, .

Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області,місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 41, .

Кіровоградська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Верхня Пермська, 4, .

ОСОБА_7 , адреса робочого місця: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Чижевського, 1а.

Суддя Коліуш Г.В.