КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-центр «Навігатор», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ Сіті Апартментс», про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор» про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди та просив суд визнати недійсним договір оренди квартири № СД - 001 від 21 березня 2018 р., укладений між ним та ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор»; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2017 року між ним та ТОВ «Київ Сіті Апартментс» було укладено договір найму (оренди житла) № 11/арт, відповідно до якого ТОВ «Київ Сіті Апартментс» передало позивачу в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 . З жовтня 2017 року і по березень 2018 року позивач належним чином виконував свої зобов`язання за договором оренди, зокрема, своєчасно та в повному обсязі здійснював плату за користування квартирою, а також інші платежі передбачені договором.

ОСОБА_1 вказував, що натомість, 21 березня 2018 року приблизно о 19:00 год. він прийшов із членами родини додому, де їх зустріли на сходинковому майданчику біля квартири, близько десяти незнайомих їм осіб, з яких декілька було одягнуто у формений одяг чорного кольору, а інші в цивільному одязі. Особи, які були одягнуті в цивільний одяг відрекомендувались, як прокурор відділу головної військової прокуратури, голова спеціального відділу реалізації активів управління з питань управління активами Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, а також директор ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор». Після чого, вказані особи почали в ультимативній та погрозливій формі говорити, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 і що він повинен з ними укласти договір оренди, а тому ОСОБА_1 під тиском та погрозами підписав з відповідачем договір оренди квартири № СД - 001 від 21 березня 2018 року.

Таким чином, позивач вважає, що договір оренди квартири № СД - 001 від 21 березня 2018 року укладений між ним та відповідачем підлягає визнанню недійним на підставі ст.ст. 203, 215, 231 ЦК України, оскільки був вчинений під впливом психічного тиску.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди квартири № СД-001, укладений 21 березня 2018 року між ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор» та ОСОБА_1 щодо оренди квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768, 40 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої оскаржує рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, а також компенсації витрат на отримання професійної правничої допомоги й просить скасувати його у відповідній частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 , в іншій частині залишити рішення без змін.

Апелянт зазначає, що неправомірні дії відповідача, що мали місце під час укладення оскаржуваного договору 21 березня 2018 року призвели до того, що ОСОБА_1 та члени його родини протягом тривалого часу знаходились в шоковому стані, внаслідок чого вони з дружиною абсолютно втратили душевний спокій та рівновагу, у ОСОБА_1 виникло безсоння, він не міг спокійно працювати, через що на роботі почали виникати проблеми з колегами та керівництвом. Крім того, налякана дитина позивача кожного разу заходячи в будинок, починала плакати, уявляючи, що на сходах біля квартири знов будуть стояти невідомі люди. У зв`язку із перебування у вказаному стані протягом місяця після вказаних подій, родина вирішила звільнити квартиру та винайняти інше житло.

Вказує, що в подальшому ОСОБА_1 був змушений витрачати свій час на пошук нового житла, нести додаткові фінансові витрати, звертатись до правоохоронних органів, суду з приводу неправомірних дій відповідача, звертатись за правовою допомогою до адвокатів за отриманням правничої допомоги, що також збільшило фінансове навантаження родини. Тому вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 було заподіяно моральної шкоди, що проявилась в моральних стражданнях, як самого позивача, так і членів його родини.

Разом з тим, апелянт вказує на суперечність у висновках, викладених в оскаржуваному рішенні, адже судом першої інстанції ставиться під сумнів не сам факт завдання моральної шкоди позивачу, а те, чиї саме дії спричинили таку шкоду, хоча судом й вірно встановлено, що «дії працівників відповідача …. суд розцінює як психологічний тиск…». Та вказує, що інші особи, що супроводжували відповідача, діяли за його вказівкою та в його інтересах, тому й відповідальність за завдання позивачу моральної шкоди має нести насамперед організатор та безпосередній виконавець протиправних дій - відповідач. Апелянт звертає увагу й на те, що вказану шкоду слід розглядати не як таку, що була завдана позивачу безпосередніми діями працівників відповідача у вигляді психологічного тиску та примушення укласти оскаржуваний договір, а таку, що стала наслідком самого факту укладення та існування протягом тривалого часу протиправного правочину.

Щодо відмови в компенсації витрат позивача на отримання професійної правничої допомоги, апелянт не погоджується із висновком суду про відсутність жодного доказу, який би підтверджував оплату таких послуг, оскільки під час звернення із позовною заявою ОСОБА_1 заявлено вимогу щодо компенсації судових витрат, до складу яких входять і витрати на правничу допомогу, та надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також додаткову угоду до договору правничої допомоги, в якій зазначений розмір гонорару Адвокатського об`єднання «РАДНИК» за надання ОСОБА_1 правової допомоги. В подальшому, 16 жовтня 2019 року позивачем було надано докази оплати ним послуг Адвокатського об`єднання «РАДНИК» , а саме: платіжне доручення від 08 жовтня 2019 року. Наголошує, що такі докази було подано завчасно та в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Карандашов Я.О. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Представник відповідача у справі ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор», адвокат Колєв Р.Г. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2017 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Київ Сіті Апартментс» договір № 11/арт найму (оренди житла), відповідно до якого ТОВ «Київ Сіті Апартменс» передало позивачу в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12-18).

В період з 06 жовтня 2017 року по 21 березня 2018 року ОСОБА_1 користувався зазначеною квартирою у відповідності до умов договору, проживаючи в квартирі разом із дружиною та малолітньою дитиною.

21 березня 2018 року між ТОВ «Бізнес-Центр «Навігатор» та ОСОБА_1 було укладено договір № СД-001 оренди квартири АДРЕСА_1 (далі по тексту - Договір оренди) (а.с.8-11).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначив, що укладав оспорюваний правочин під впливом психологічного тиску з боку співробітників ТОВ «Бізнес-Центр «Навігатор», а тому Договір оренди вважає недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215, 231 ЦПК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 21 березня 2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор» дійшов висновку, що дії працівників відповідача та інших присутніх осіб, які були вчинені 21 березня 2018 року по відношенню до позивача та членів його сім`ї суд розцінює, як психологічний тиск, оскільки вони були спрямовані для спонукання позивача укласти договір, який він укладати не бажав та суперечив його волі, оскільки ним вже був укладений договір оренди з повноважним управителем квартири - ТОВ «Київ Сіті Апартментс», і мети розривати вказаний договір він не мав.

Сторони із рішенням суду першої інстанції в цій частині погодилися та не оскаржували його в апеляційному порядку.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди спричиненої діями працівників відповідача та в частині покладення на відповідача витрат понесених позивачем в частині правничої допомоги та відмовляючи у їх задоволенні суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем не доведено, що саме діями працівників відповідача останньому було завдано моральну шкоду, а також тим що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення компенсації на відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржувані частині не відповідає з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, вирішуючи спір дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання договору оренди житла недійсним та зазначив, що вказаний правочин позивачем був укладений 21 березня 2018 року внаслідок вчинення на нього та членів його родини психологічного тиску представниками відповідача та інших присутніх осіб і з цих підстав визнав його недійсним.

Вказані обставини відповідачем у справі не заперечувалися і рішення суду в цій частині ним не оскаржувалося.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації спричиненої моральної школи та понесених витрат, пов`язаних із наданням йому правничої допомоги, суд першої зазначив, що вказані позовні вимоги позивачем є не доведеними.

Однак, зазначений висновок суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи, визнаних судом встановленими та доведеними.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору оренди житла від 21 березня 2018 року врахував, що позивач у справі ОСОБА_1 довів факт застосування до нього психологічного тиску з боку представників відповідача у справі та інших присутніх осіб, факт укладенні вказаного правочину проти своєї справжньої волі, а також наявність причинного зв`язку між психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Згідно до ч.2 ст. 231 ЦК України винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Суд першої інстанції визнавши встановленим факт чинення представниками відповідача та іншими присутніми особами психологічного тиску на ОСОБА_1 та присутніх при цьому членів його родини, безпідставно не застосував положення ч.2 ст. 231 ЦК України, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої позивачу , колегія суддів враховує, що діями працівників відповідача, які діяли протиправно по відношенню до позивача та членів його родини здійснюючи на нього психологічний тиск та примушуючи до укладення правочину, укладення якого позивач на бажав, позивачу були заподіянні душевні страждання.

Крім того, така протиправна поведінка представників відповідача внесла суттєві зміни у життєдіяльність позивача, який замість звичного перебігу його життєвих відносин, змушений був витрачати час на підшукування нового житла та укладати новий договір оренди житла, що підтверджується договором оренди нерухомого майна від 27 квітня 2018 року, таким чином йому було спричинено моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача у справі.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано договір про надання правової допомоги від 13 березня 2019 року, додаткова угода від 13 березня 2019 року до договору про надання правової допомоги, в якій, зокрема, визначено детальний опис робіт (наданих послуг), які мають бути виконанні адвокатом, (підготовка, складання та подання заяви про визнання договору оренди квартири недійсним ( п.1.1.);, представлення інтересів та захист прав клієнта в Шевченківському районному суді міста Києва в судові справі, яка буде відкрита за позовом, зазначеним у пункті 1.1;, представлення інтересів та захист прав клієнта в Шевченківському районному суді міста Києва в судові справі №761/31316/18 відкритій за позовом ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор» до Клієнта про стягнення заборгованості за договором оренди від 21 березня 2018 року, платіжне доручення від 08 жовтня 2019 року про перерахування ОСОБА_1 на рахунок адвокатського об`єднання «Радник» 30000 грн, як оплату правничої допомоги (а.с.97).

За вказаних обставин, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем вимог в частині понесенні ним витрат на правничу допомогу є безпідставними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, врахувавши принцип співмірності та розумності, а також те, що за договором про надання правничої допомоги, сторонами погоджено несенні позивачем витрат не тільки у вказаній справі, а також в іншій справі, а саме представлення інтересів та захист прав клієнта в Шевченківському районному суді міста Києва в судовій справі №761/31316/18 відкритій за позовом ТОВ «Бізнес-центр «Навігатор» до Клієнта про стягнення заборгованості за договором оренди від 21 березня 2018 року, тому позивач має право на відшкодування за рахунок відповідача по вказаній справі лише в межах суми 17000 грн, зокрема, згідно до 2.1- 7000 грн, та п.2.2 Додаткової угоди - 10000 грн (а.с.75).

Згідно до ч.10, 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки позивач у справі звертаючись до суду із вказаним позовом сплатив судовий збір в розмірі 1536, 80 грн, а при подачі апеляційної скарги сплатив 1152, 60 грн, всього 2689,40 грн, та поніс витрати на оплаті правничої допомоги в розмірі 17000 грн, то суд апеляційної інстанції враховуючи задоволенні його позовні вимог в частині стягнення моральної шкоди частково на 10%, тому і вказані витрат повинні бути компенсовані відповідачем позивачу пропорційно задоволеним вимогам, а саме в частині судового збору в розмірі 268, 94 грн, та 1700 грн в частині витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 23, 231 ч.1 ЦК України ст. 137, 141, 259, 268, 383-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів на відшкодування спричиненої моральної шкоди та понесених витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-центр «Навігатор» про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-центр «Навігатор» (юридична адреса 03115 м.Київ, вул.. Святошинська, 32, ) на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. та 1700 (одна тисяча сімсот ) грн. судових витрат зі сплати правничої допомоги, а також 268,94 грн, витрат по сплаті судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, а всього 6968 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 94 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови викладено 30 квітня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв