Справа № 591/1211/21
Провадження № 2/591/1518/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року

м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря судового засідання Бабич В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про визначення порядку користування нежитловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просить визначити порядок користування нежитловим приміщенням загальною площею 148,1 кв.м, яке належить на праві спільної часткової власності у рівних частинах по Ѕ частині ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2003 року, виданого Сумською міською радою та зареєстроване у КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 27 березня 2003 року за реєстровим номером № 430 в книзі № 21, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виділити ОСОБА_1 у користування частину приміщення площею 74,05 кв.м згідно висновку архітектурно-будівельної експертизи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23 червня 1998 року продавець АТ «Промтовари» продав, а покупці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 купили у рівних частинах нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 119 кв.м. Після цього ОСОБА_1 та ОСОБА_4 провели реконструкцію цього приміщення у порядку, встановленому законом, і після здачі його в експлуатацію 20 березня 2003 року отримали свідоцтво про право власності згідно з рішенням виконкому Сумської міської ради № 790 від 17 грудня 2002 року, яке зареєстроване у встановленому законом порядку у Комунальному підприємстві «Сумське міське бюро технічної інвентаризації».

До липня 2020 року ОСОБА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець, з дружиною відповідача ОСОБА_5 , яка є фізичною особою-підприємцем, використовували за взаємною згодою приміщення для здійснення підприємницької діяльності. 06 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 припинив свою господарську діяльність.

Посилаючись на обставини того, що між сторонами відсутня домовленість щодо спільного використання нежитлового приміщення, а на пропозицію укласти договір оренди на половину приміщення позивача відповідач відмовився, позивач просить визначити порядок користування спільним нежитловим приміщенням.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

12 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтовано тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір належить до господарської юрисдикції. Зокрема, право власності на нежитлове приміщення загальною площею 148,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було придбано у власність фізичними особами-підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вказане нежитлове приміщення використовується у комерційних цілях для здійснення підприємницької діяльності.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 заперечили проти заявленого клопотання. Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 підтримала заявлене клопотання та просила закрити провадження у справі.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23 червня 1998 року продавець АТ «Промтовари» продав, а покупці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 купили у рівних частинах нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 119 кв.м (а.с. 5-6).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2003 року, виданого Сумською міською радою, власниками нежитлового приміщення, загальною площею 148,1 кв.м, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 є підприємець ОСОБА_1 та підприємець ОСОБА_4 , у розмірі 1/2 частки кожний (а.с. 7, 8).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством Сумське обласне бюро технічної інвентаризації від 27 березня 2003 року, нежитлове приміщення, загальною площею 148,1 кв.м, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване на праві приватної власності, у розмірі 1/2 частки за підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_4 .

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець та основним видом його діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

06 липня 2020 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 14).

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивачки, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, за приписами частини другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, а саме: в т.ч. справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

Набуття статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими (Постанова Великої палати Верховного суду у справі №916/385/19 від 25.02.2020).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14?144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 05 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, нежитлове приміщення, загальною площею 148,1 кв.м, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване на праві приватної власності, у розмірі 1/2 частки за підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_4 .

Крім того, сторонами не заперечується той факт, що вказане нежитлове приміщення використовується у комерційних цілях для здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, суд дійшов висновку про належність даного спору до господарської юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження у вказаній справі було відкрито помилково та необхідно повідомити позивачу, що вказані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про визначення порядку користування нежитловим приміщенням.

Роз`яснити позивачу його право звернутися з вказаною заявою в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.

Суддя А.С. Северинова