У Х В А Л А

"30" квітня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/6546/21

провадження № 2/755/3722/21

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року у справі № 760/8650/19 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики, оформленого розпискою від 20.10.2016 року, недійсним, - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі № 760/8650/19 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики, оформленого розпискою від 20.10.2016 року, недійсним - відмовлено.

16 квітня 2021 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики, оформленого розпискою від 20.10.2016 року, недійсним.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, серед іншого, повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики, оформленого розпискою від 20.10.2016 року, недійсним, було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвала суду від 20 квітня 2021 року мотивована, серед іншого, тим, що пред`являючи позов, зокрема, до ОСОБА_2 , позивачем не зазначено, які норми діючого цивільного законодавства та які права позивача порушено вказаною особою в розрізі даного спору, ураховуючи, що зміст позовної заяви містить твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не є строною оспорюваного договору позики. Таким чином, позивачем має бути уточнено коло відповідачів/третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, та зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, що є вимогою п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

29 квітня 2021 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва надійшов Лист (вх..№ 30223), відповідно до якого позивачем ОСОБА_1 зауважено, що «…неправильне визначення кола відповідачів/третіх осіб може бути підставою для відмови у позові, проте ніяк не підставою для залишення позову без руху.»

Таким чином, позивачем не виконано вимоги п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не зазначено зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, зокрема, до відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач у встановлений судом строк не виконає всі перелічені в статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Крім того, згідно положень п. 3, 4 ч. 2 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

Зловживання правом на позов, на подання скарги становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого уся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів або скарг та позовів, що мають штучний характер. (даний висновок зроблено Суддею, Секретарем Пленуму Верховного Суду Д. Луспеником у офіційній статті « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

Згідно положень ч. 1 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суб`єктивні процесуальні права мають здійснюватися в найбільш економічний спосіб. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню правильного рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Принцип процесуальної економії полягає не лише в швидкому вирішенні спору при максимально спрощеній судовій процедурі як для суду так і для учасників процесу, але і в розумному поєднанні необхідності розгляду декількох позовів в рамках одного провадження з істотним ускладненням вивчення матеріалів справи, дослідження наданих доказів, у зв`язку із збільшенням їх кількості, а так само розрахунків ціни позову та інших його складових.

Як убачається з матеріалів досліджуваної позовної заяви, яку позивач подає до Дніпровського районного суду м. Києва за місцем зареєстрованого проживання ОСОБА_2 , та оспорюючи дійсність договору позики, оформленого розпискою від 20.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з підстав, які вже неодноразово було досліджено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач не зазначила, які норми діючого цивільного законодавства та які права позивача порушено ОСОБА_2 в розрізі даного спору, тобто позовна заява не містить змісту позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_2 , що свідчить про завідомо безпідставне залучення особи як співвідповідача з метою зміни підсудності справи, - що у порядку п. 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України процесуальним законом визначено зловживанням процесуальними правами.

Згідно ч. 3 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. (ч. 4 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України)

З огляду на вищевикладене, встановивши невиконання позивачем вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в частині визначення змісту позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , а також встановивши зловживання процесуальними правами щодо штучного залучення у якості відповідача ОСОБА_2 з метою зміни підсудності справи, у суду наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачу, - що відповідає вимогам ч. 3 ст. 185 ЦПК України та ч. 4 ст. 44 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 43, 44, 185, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган