Справа № 212/2771/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Чорного І.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Крівцової І.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження, в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, -

встановив:

24 квітня 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою, яку в процесі розгляду справи було уточнено, до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування поданого позову позивачка зазначає, що їй та відповідачу ОСОБА_3 , належить на праві власності по 1/2 частці двокімнатної квартири загальною площею 51,20 кв. метри, житловою площею 28,90 кв. метри, вартістю 178 998 гривень 00 копійок, яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Частка відповідача ОСОБА_3 і її частка у вказаній квартирі є рівними, тобто - частка відповідача ОСОБА_3 , є незначною і не може бути виділена в натурі. Вказана квартира є неподільною річчю. З огляду на наявність вкрай неприязних стосунків, які склалися між нею та відповідачем їх спільне з відповідачем ОСОБА_3 володіння і користування вказаною квартирою неможливе. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований і постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто має інше житло. Позивач разом з їх малолітньою дитиною зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у спірній квартирі, і іншого житла не має.

Отже, припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на 1/2 частку вказаної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам або інтересам членів його сім`ї. Тому, вона бажає щоб вказана квартира була визнана її власністю, у зв`язку з чим з неї на користь відповідача ОСОБА_3 , має бути стягнута вартість 1/2 частки вказаної квартири.

Крім цього, просить суд ухвалити рішення яким припинити право власності відповідача ОСОБА_3 на 1/2 частку двокімнатної квартири загальною площею 51,20 кв. метри і житловою площею 28,90 кв. метри, яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за нею, ОСОБА_2 , право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 51,20 кв. метри і житловою площею 28,90 кв. метри, яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Присудити відповідачу ОСОБА_3 за її рахунок грошову компенсацію у розмірі 89499,00 (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста дев`яносно дев`ять) гривень, яка внесена позивачем на відповідний депозитний рахунок, за 1/2 частку двокімнатної квартири загальною площею 51,20 кв. метри і житловою площею 28,90 кв. метри, яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок.

Позивачка у судове засідання не з`явилась.

Представник позивача адвокат Голівер П.В. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову та зазначив, що відповідач в телефонному режимі повідомляв, що не заперечує проти позову, погоджується на компенсацію 1/2 частини спірної квартири, що належить йому.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомленим належним чином, на адресу суду відповідачем скеровано письмові заперечення в яких він просив справу слухати без його участі, відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, враховуючи пояснення осіб, які брали участь у справі, оцінивши надані докази, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці двокімнатної квартири загальною площею 51,20 кв. метри, житловою площею 28,90 кв. метри, вартістю 178 998 гривень 00 копійок, яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29 січня 2007 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13433796 від 02 лютого 2007 року, Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2017 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135531900 від 27 серпня 2018 року та Технічним паспортом на квартиру.

Відповідно до Довідки № 17143 від 26 вересня 2019 року судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною сторін зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у спірній квартирі.

Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, аналіз положень ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічна думка висловлена у правовому висновку ВП ВС від 18.12.2018 у справі №908/1754/17.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном (позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14).

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3, 4 п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. №7 вбачається, що розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Крім того, в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Суд наголошує на тому, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного тощо.

При цьому, як зазначається в постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частка відповідача є незначною і вона не може бути виділені в натурі, несе позивач.

На переконання суду, частка майна в розмірі менше 1/4 частини у спільній власності, лише за певних умов, що передбачені законом, може бути визнана судом незначною.

З врахуванням наведених обставин, оскільки сторонам по справі належить по 1/2 частині спірної квартири, тобто частки є рівними, суд вважає помилковим твердженням позивача про те, що частка у вказаному майні відповідача, є незначною, що передбачено п.1 ч.1 ст.365 ЦК України.

Крім цього слід зазначити, що доказів на підтвердження посилання позивача, що спірна квартира не може бути розподілена між співвласниками в натурі (висновків відповідної будівельно-технічної експертизи), суду не надано, отже не доведено існування підстави, визначеної п.2 ч.1 ст.365 ЦК України.

З урахуванням вищевказаних норм законодавства слід дійти висновку, що у разі відсутності добровільної згоди співвласника припинення його частки у праві власності (навіть у зв`язку зі знищенням майна) можливе лише за компенсації вартості цієї частки.

Позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, більше того, відповідач заперечує проти припинення його права на частку.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Той факт, що відповідач не користується своїм майном, сам по собі не свідчить про те, що саме з цих підстав його може бути позбавлено права власності на частку у квартирі.

Позивачкою ОСОБА_2 не доведено, що частка відповідача в спільній власності є незначною, а також те, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть відповідачу істотної шкоди, що на думку суду є підставою для відмови в позові.

Тому на підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 29 квітня 2021 року.

Суддя: І. Я. Чорний