Справа № 509/1935/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Мочернюк В.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду, подання старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Відвічук Катерини Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло вищевказане подання, в якому зазначено, що на виконанні Овідіопольському РВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться зведене виконавче провадження № 64269351, до складу якого входять виконавчі провадження за номерами: 61827136 та 64250781 з виконання виконавчого листа № 523/7760/16 виданого 09.04.2020 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя у розмірі 251 799, 75 грн, судові витрати за проведення експертизи у розмірі 1782,72 грн, судовий збір у розмірі 580 грн, а усього стягнення 254 162, 74 грн, а також виконавчого листа № 523/18260/19 виданого 11.01.2020 року Суворовським районним судом м.Одеси, про стягнення неустойки за сплату аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 30 240,93 грн. На даний час рішення суду не виконані, боржник ухиляється від їх виконання, не вживає заходів щодо виконання рішень за рахунок належного йому майна і доходів, у зв`язку з чим старший державний виконавець просить суд обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами № № 523/7760/16 та № 523/18260/19.

Старший державний виконавець Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Відвічук К.С. в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без участі представника відділу державної виконавчої служби.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно із ч. 1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п.5).

Підставою для тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ч.1ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі, наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно дост.32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Однак, як вбачається зі змісту подання, обґрунтованість та вмотивованість звернення до суду із такими вимогами державний виконавець обумовлює лише наявністю невиконаних рішень Суворовського районного суду м.Одеси.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів навмисного чи іншого свідомого ухилення від виконання ОСОБА_1 обов`язків по сплаті неустойки за несплату аліментів, а також щодо стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя.

Державним виконавцем не доведено факт того, що ОСОБА_1 отримував постанову про відкриття виконавчого провадження № 64250781, щодо стягнення неустойки за несплату аліментів у розмірі 30 240, 93 грн, оскільки відповідно до трек номеру відправлення, який додано до матеріалів поштова кореспонденція повернулось на адресу відправника - відділу виконавчої служби, не врученим адресату. Ніяким іншим чином він не отримував вказану постанову, і аж ніяк не був ознайомлений зі станом заборгованості за виконавчим провадженням.

Більш того, місцем його реєстрації є: АДРЕСА_1 , про що зазначено в виконавчих листах, які видані на підставі рішень Суворовського районного суду м.Одеси. З огляду на матеріали справи, на дану адресу не направлялось жодного листа від державного виконавця, не було жодного виклику та жодного візиту. Разом з тим, кореспонденція відповідно до наданих копій накладних щодо поштових відправлень направлялась за адресою: АДРЕСА_2 , однак відсутнє підтвердження того, що боржник дійсно зареєстрований за вказаною адресою, або ж проживає там. Наявна в матеріалах справи копія рекомендованого зворотного повідомлення про вручення поштової кореспонденції за цією адресою, не може бути належним підтвердженням того, що боржнику відомо щодо перебування у відділі виконавчої служби провадження з примусового виконання рішень суду, оскільки на ньому міститься напис листоноші «07.05.2020 р опущено в п/ящик» Таким чином, державним виконавцем не було встановлено місце його постійного проживання на момент відкриття виконавчого провадження, та взагалі він необізнаний про наявність такого виконавчого провадження, будь-якого листа з виконавчої служби він не отримав.

Таким чином, зазначенні обставини в своїй сукупності не свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Згідно .ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю приватного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, з матеріалів долучених до подання не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебування останнього у статусі боржника, у зв`язку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянам України»

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Відвічук Катерини Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів, з дня її проголошення.

.

Головуючий: Є. М. Панасенко