Провадження №22-ц/824/1055/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

В листопаді 2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 31.08.2019 року загальна сума заборгованості становила 120637,80 грн., з яких: 4940,76 грн. - заборгованість за кредитом, 401534,43 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6200 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом не взято до уваги доводи позивача, які належно обґрунтовують наявність підстав для задоволення такого позову. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заявлених банком відсотків, пені, комісії та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено лише факт укладення між сторонами кредитного договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви на отримання кредитної картки. Водночас суд першої інстанції вказував, що матеріали справи не містять належних документів, які б підтверджували який тарифний план було погоджено між сторонами. Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що відповідач була ознайомлена з умовами зміну кредитного ліміту, а також із штрафними санкціями за прострочення виконання зобов`язання та порядком та умовами нарахування комісій.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та застосовує правову позицію у справі № 342/180/17, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року щодо того, що витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не підписаний позичальником, не може вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви.

Щодо доводів скаржника про те, що сплата відсотків за користування кредитними коштами є обов`язковою умовою кредитного договору, а відтак з відповідача мають бути стягнуті відсотки за користуванням кредитними коштами на рівні облікової ставки НБУ, що додатково обґрунтовує невідповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, колегія суддів вважає такі доводи апелянта неналежними з огляду на наступне:

Дійсно, положеннями ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В той же час положеннями ст. 13 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи виключно в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При зверненні із даним позовом до суду позивачем не ставились вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з неї відсотків за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки НБУ, відтак апеляційний суд позбавлений можливості розглядати такі вимоги позивача на стадії апеляційного перегляду рішення суду.

На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують законності оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько