Дата документу 30.04.2021 Справа № 323/545/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №323/545/21 Головуючий у 1-й інстанції: Смокович М.В.
Провадження №22-ц/807/1829/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати.

В обґрунтування заяви зазначає те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» є суб`єктом господарювання, який утворився під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу від постачання електричної енергії згідно п. 13 Розділу ХVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ринок електричної енергії» та починаючи з 01 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області.

ОСОБА_1 було здійснено приєднання до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції, яка є додатком до договору, що розміщені на офіційному сайті заявника, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору.

За адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та за період січень 2019 року березень 2020 року за вказаною адресою було спожито електричної енергії загальний обсяг якої складає 10042 кВт/год.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 систематично не виконувала свої зобов`язання по оплаті вартості спожитої електроенергії, за період з 01 січня 2019 року по 01 квітня 2020 року у неї виникла заборгованість у розмірі 10647,28 грн.

Із урахуванням зазначеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» просило суд:

Видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» заборгованості в загальному розмірі 11621, 97 грн, яка складається з: заборгованості за спожиту у період з 01 січня 2019 року по 01 квітня 2020 року електричну енергію в розмірі 10647, 28 грн; 3% річних за період з 21 лютого 2019 року по 01 лютого 2021 року 362,87 грн; інфляційних втрат за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2020 року 611,82 грн.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 ззаборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки долученим до заяви доказам, які підтверджували заявлену вимогу, та не навів обґрунтованих мотивів щодо їхнього відхилення. Зазначає, що постачання електричної енергії здійснюється на умовах договору постачання універсальних послуг, який є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором, що постачання електричної енергії здійснюється за договором постачання електричної енергії споживачу, який укладається шляхом оплати рахунка, фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії або підписання заяви-приєднання, у випадку, коли сторони досягли згоди щодо укладання договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання». Крім того, відсутність підписаного сторонами договору не свідчить про відсутність відповідних правовідносин та не звільняє боржника від оплати послуг. Вважає, що до заяви про видачу судового наказу було долучено достатню кількість документів, якими обґрунтовувалася заявлена грошова вимога до боржника.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п. ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК Україним суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію виходив з того, що заявником, в обґрунтування заявлених вимог, до заяви не надані докази на підтвердження наявності у нього договірних правовідносин із боржником на підставі яких виникло право грошової вимоги. (а.с. 41).

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам закону і фактичним обставиним справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме:

1. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

2. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Стаття 165 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, якими є: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи в березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, 3% річних та інфляційні втрати.(а.с. 1-39).

До заявиТОВ «Запоріжжяелектропостачання», зокрема надало: роздруківку публічного Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 7-12), роздруківку Додатку №3 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція «Побут» за період з 01 січня 2019 року по 01 липня 2019 року (а.с. 13), роздруківку Додатку №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція «Побут» за період з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року (а.с.14-15), роздруківку Додатку №3 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція «Побут» за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року (а.с. 16), копія виписки з програми M&I EnergySuite (а.с. 17), копія листа ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 27.10.2020 №1479 з Додатком №1 (а.с. 18,19), копія Вимоги від 27.10.2020 №610/68-09 з додатком детальний стан розрахунків за спожиту електроенергію (а.с. 19-20).

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не долучено копії заяви приєднання споживача ОСОБА_1 до Договору про постачання електричної енергії, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, так як суду не надано доказів виникнення у ТОВ « Запоріжжяелектропостачання» права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції не враховано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» є єдиним постачальником універсальних послуг з постачання електричної енергії на території Запорізької області згідно додатку 3 до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 жовтня 2018 року №1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території».

Згідно з ч.1,4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Постачальник універсальних послуг не може відмовити побутовому та малому не побутовому споживачу, які знаходяться на території здійснення його діяльності в укладенні договору постачання електричної енергії. Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Згідно ч.2 ст. 72 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за відповідним договором постачання електричної енергії споживачу, укладеним відповідно до правил роздрібного ринку.

Відповідно до п.8 Постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписанням заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до пп.3.1.7. п.3.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається в письмовій формі.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщено на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» за посиланням: http:zpep.com.ua, про що було зазначено Заявником у заяві про видачу судового наказу, однак суд першої інстанції не звернув уваги на положення Закону України «Про ринок електричної енергії», постанови №312 від 14.03.2018 НКРЕКП, Закону України «Про житлово комунальні послуги» та вказав, що до заяви про видачу судового наказу Товариством долучено лише копію типового договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та відсутній договір, який був би укладений між сторонами та підписаний боржником, оскільки саме наявність договору вказує на виникнення зокрема суб`єктивного права у заявника на пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості.

Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України "Про житлово комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом, державними органами відповідно до закону.

Разом з тим, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно з ч. 3 ст. 714 ЦК України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» , одним із видів договорів, які укладаються з метою забезпечення функціонування ринку електричної енергії, є договори про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до абз. 5 пункту 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії», фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Тобто, законодавством передбачено можливість постачання електричної енергії побутовому споживачу без фактичного підписання відповідного договору останнім про що і було зазначено в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», про видачу судового наказу.

В Оріхівському районному відділенні Східного центру обслуговування клієнтів Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» , за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вул. Покровська, буд. 68, кв. 24, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 .

З розрахунку основного боргу вбачається наявність фактичного споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за період січень 2019 квітень 2020, що свідчить про наявність фактичних договірних відносин, яку споживачем не сплачено, отже підстав для відмови у видачі судового наказу, виходячи з вимог п.3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, не вбачається.

Згідно з нормами Закону України "Про житлово комунальні послуги" споживачі зобов`язані оплачувати житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відсутність договору про надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц, і на думку колегії суддів, не може свідчити про відсутність порушеного права грошової вимоги за наявності доказів, які підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що вказують на розмір заборгованості по фактично спожитих боржником послугах.

Колегія суддів також зазначає, що розглядаючи заяву про видачу судового наказу суд не вправі перевіряти обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків), оскільки в подальшому боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість, недоведеність вимог стягувача (п.5 ч.2 ст.170, ч.3 ст. 171 ЦПК України), що є підставою для скасування судового наказу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

З урахуванням роз`яснень п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», питання розподілу сум судового збору, пов`язаного з розглядом цієї апеляційної скарги, підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» задовольнити.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 30 квітня 2021 року.

Головуючий, суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.