справа №619/1450/21
провадження №2/619/750/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.,

при секретарі Суржкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малоданилівської селищної об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир Ірини Олексіївни «Про встановлення факту родинних відносин, визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом», -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Малоданилівської селищної об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. про встановлення факту родинних відносин, визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 25 червня 1996 року на Харківській товарній біржі «Слобода» між ОСОБА_2 (продавця) з одного боку, та ОСОБА_3 (покупець) з іншого боку, був укладений договір купівлі-продажу №Н21- 4915, за яким ОСОБА_3 придбала житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 25,9 кв.м з надвірними будівлями - сараї літ. літ. «Б», «В», льох літ. «Г», вбиральня літ. «Д», №1-2 огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше належав продавцю на підставі договору дарування від 08 грудня 1993 року. Право власності в цілому зареєстровано в МП технічної інвентаризації «Інвенрос» 01.02.1996.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 10.09.2018.

За своє життя ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку площею 0,0582 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:002:0510, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №3220 від 23.10.2017.

Після смерті ОСОБА_3 , її донька ОСОБА_1 , звернулася у встановлений законом 6-ти місячний строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

В прізвищах матері та доньки маються розбіжності, а саме « ОСОБА_1 » та ОСОБА_1 », ці розбіжності пов`язані з перекладом прізвища з російської мови на українську. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, датою народження, находженням у позивача оригіналів усіх документів.

Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. від 16.02.2021 року ОСОБА_11 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що договір купівлі продажу не посвідчений нотаріально. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з цим позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, без фіксації технічними засобами, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача Малоданилівської селищної об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, а також просить вирішити спір на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Третя особа приватний нотаріус Кантемир І.О. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що 25 червня 1996 року на Харківській товарній біржі «Слобода» між ОСОБА_2 (продавця) та ОСОБА_3 (покупець) було укладений договір купівлі-продажу №Н21- 4915, за яким ОСОБА_3 придбала житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 25,9 кв.м з надвірними будівлями - сараї літ. літ. «Б», «В», льох літ. «Г», вбиральня літ. «Д», №1-2 огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше належав продавцю на підставі договору дарування від 08 грудня 1993 року. Право власності в цілому зареєстровано в МП технічної інвентаризації «Інвенрос» 01.02.1996.

ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 10.09.2018.

За своє життя ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку площею 0,0582 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:002:0510, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №3220 від 23.10.2017.

Після смерті ОСОБА_3 , її донька ОСОБА_1 , звернулася у встановлений законом 6-ти місячний строк до нотконтори з заявою про прийняття спадщини.

В прізвищах матері та доньки маються розбіжності, а саме « ОСОБА_1 » та ОСОБА_1 », ці розбіжності зв`язані з перекладом прізвища з російської мови на українську. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, датою народження, находженням у позивача оригіналів усіх документів.

Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Кантемир І.О. від 16.02.2021 року ОСОБА_11 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що договір купівлі продажу не посвідчений нотаріально. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з цим позовом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також інші факти, від яких залежить виникнення або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено порядку їх встановлення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 рок «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявника для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2 зазначеного Закону України встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники.

Відповідно до ст.ст.57, 58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у січні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Відповідно до ст.224 ЦКУ PCP (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).

Таким чином, покупець ОСОБА_3 повністю виконала умови договору купівлі- продажу житлового будинку з надвірними будівлями, сплатила за придбане майно обумовлені договором кошти (п. 2.2 договору), з 3 квітня 1996 року була зареєстрована в спірному житловому будинку, договір відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) зареєстрований в МП технічної інвентаризації «Інвенрос», приватизувала земельну ділянку під житловим будинком та надвірними спорудами, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалась недійсною, а тому за життя покупець ОСОБА_3 на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набула право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями і правомірно володіла ним.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України - передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.1 ст. 120 ЗК України - уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

3а змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 210 ЦК України в її редакції 2004 року, діючої на час розгляду судом вказаного спору, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, передбачених законом, є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного ст.ст.47, 224 ЦКУ PCP (в редакції 1963 року), ст.120 ЗК України, ст.ст.16, 210, 328, 377, 381, 392, 1216, 1218, 1225, 1268, 1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати договір купівлі-продажу № Н21-4945 від 25.01.1996, житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 25,9 кв.м з надвірними будівлями - сараї літ. літ. «Б», «В», льох літ. «Г», вбиральня літ. «Д», №1-2 огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на Харківській товарній біржі «Слобода» - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 25,9 кв.м з надвірними будівлями - сараї літ. літ. «Б», «В», льох літ. «Г», вбиральня літ. «Д», №1-2 огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0582 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :00:002:0510, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 30-денний термін з дня отримання копії рішення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до Харківського апеляційного суду апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець