ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2937/21 Справа № 212/9691/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 212/9691/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року, яке ухвалене суддею Ваврушак Н.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»), про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 2012 року він працював на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на посаді охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони. 28 серпня 2019 року позивач отримав від адміністрації підприємства ПАТ «Кривбасзалізрудком» попередження про звільнення з 29.10.2019 року за п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наказу № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» його повідомили, що займану ним посаду з 28.10.2019 року виключено з організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком» та запропоновано перелік наявних посад на підприємстві.

30.09.2019 року позивачу запропоновано перелік вакантних посад, від яких він був вимушений відмовитися у зв`язку з тим, що жодна з них не відповідала його фаху та освіті. Після чого, 29.10.2019 року його було звільнено з посади охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 управління забезпечення режиму та охорони за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вказує, що в наказі № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» зазначено про створення нового штатного розпису управління забезпечення режиму та охорони в строк до 17.09.2019 року, однак в період з 17.09.219 року по 28.10.2019 року йому не пропонувалось підприємством зайняти вільні посади в управлінні забезпечення режиму та охорони згідно нового штатного розпису.

Позивач вважає такі дії підприємства дискримінаційними, не обґрунтованими та не законними, у зв`язку з чим просив суд поновити його на роботі і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 управління забезпечення режиму та охорони в ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 29 жовтня 2019 року.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 144 202 гривень 80 копійки за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2019 року по 07 грудня 2020 року, сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Допущено негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді охоронника мобільної групи 4 розряду дільниці № 2 управління забезпечення режиму та охорони в ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць в сумі 10 795 гривні 93 коп.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 1049 гривень 67 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що позивачеві було під підпис запропоновано всі вакантні посади, що відповідають наявним у підприємства відомостям про кваліфікацію та стан здоров`я позивача, проте, останній відмовився від переведення на одну із вакантних посад, що свідчить про належне виконання ПАТ «Кривбасзалізрудком» вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Також, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не доведено свого переважного права на залишенні на роботі, за критеріями визначеними у ст. 42 КЗпП України.

На переконання відповідача, суд першої інстанції повинен був надати належну оцінку його доводам щодо виплати позивачеві вихідної допомоги при звільненні у розмірі 10 795,93 грн., й вирішити питання щодо цих виплат, адже у чинному КЗпП України немає прямої норми, яка дозволяє стягнути з працівника виплати, проведені роботодавцем.

Порушення норм процесуального права полягає в тому, що суд безпідставно задовольнив клопотання представника позивача адвоката Чепурнова В.І. про витребування доказів, не звернувши уваги на те, що позивачеві та його представникові нічого не заважало отримати відповідні докази самостійно. При цьому суд, грубо порушуючи вимоги ЦПК України, зобов`язав відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» надати розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 29.10.2019 року по 10.09.2020 року, проведений у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кивбасзалізрудком» - Артеменко С.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_3 , які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 10.09.2012 року працював на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» на посаді охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони.

28 серпня 2019 року позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з Наказом № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони», відповідно до якого робоче місце охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони з 28.10.2019 року виключено з організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком» та позивачу запропоновано переведення на вакантні посади згідно штатного розпису, станом на 28.08.2019 року, та попереджено, що в разі відмови його буде звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.13).

З Наказом № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» позивач ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, що підтверджується листом ознайомлення (а.с.13 - зворот).

Позивачу вдруге було запропоновано перелік вакантних посад на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», станом на 30.09.2019 року (а.с.46).

Відповідно до листа ознайомлення з вакантними посадами ПАТ «Кривбасзалізрудком», станом на 30.09.2019 року, ОСОБА_1 03.10.2019 року був ознайомлений під підпис з вакантними посадами, однак відмовився від переведення на іншу посаду зазначивши, що запропоновані вакансії не відповідають його освіті (а.с.45-46).

Відповідно до Протоколу засідання атестаційної комісії від 28.10.2019 року було узгоджено список працівників, які мають переважне право займати посади інспекторів внутрішнього контролю відділу контролю по забезпеченню режиму охорони, та за порівняльною таблицею визначення переважного права на заміщення вакантних посад інспекторів відділу контролю за забезпеченням режиму та охорони, позивач ОСОБА_1 не зайняв переважне право на заміщення вакантних посад (а.с.56-57).

ПАТ «Кривбасзалізрудком» 11 жовтня 2019 року звернувся з поданням до Первинної профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кривбасзалізрудком» про надання згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 , охоронником мобільної групи забезпечення режиму та охорони згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с.98).

Відповідно до витягу з протоколу Первинної профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 17 від 21.10.2019 року, відповідачу ПАТ «Кривбасзалізрудком» надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (табельний № 758), з посади охоронника мобільної групи забезпечення режиму та охорони згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с.99).

У відповідності до Наказу ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 5646 від 21.10.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису апарата управління ПАТ «Кривбасзалізрудком», у структурі апарату управління комбінату створено Відділ контролю по забезпеченню режиму та охорони ПАТ «Кривбасзалізрудком» та внесені до штатного розпису до цього відділу 55 штатних одиниць.

Наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 1855-к від 21.10.2019 року «Про перенесення дати звільнення та звільнення», ОСОБА_1 звільнено з підприємства відповідача з 29.10.2019 року, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням штату працівників (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільнені позивача за п.1 ст.40 КЗпП України, відповідач не дотримався вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, та сторонами не заперечується факт змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві відповідача.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом № 4533 від 23.08.2019 року «Про оптимізацію чисельності управління забезпечення режиму та охорони» виключено із організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком» управління забезпечення режиму та охорони, а саме 480 штатних одиниць, згідно переліку, з 28.10.2019 року виключено з організаційної структури ПАТ «Кривбасзалізрудком», у тому числі й робоче місце охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке займав позивач ОСОБА_1 , що свідчить про наявність на ПАТ «Кривбасзалізрудком» змін в організації виробництва і праці, які потягли за собою скорочення штату.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 5646 від 21.10.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису апарата управління ПАТ «Кривбасзалізрудком», на підприємстві створено у структурі апарату управління комбінату відділ контролю по забезпеченню режиму та охорони ПАТ «Кривбасзалізрудком» та внесені до штатного розпису до цього відділу 55 штатних одиниць, з 28 жовтня 2019 року (а.с.41).

При цьому, жодна із зазначених посад не була запропонована позивачеві ОСОБА_1 , якого було звільнено із займаної посади охоронника мобільної групи управління забезпечення режиму та охорони з 29 жовтня 2019 року (а.с.14), тобто вже після введення в штатний розпис вищезазначених посад.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач був звільнений з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, у відповідача дійсно мало місце скорочення штату, натомість власник під час скорочення штату не запропонував позивачу інші посади, які були вільними на час скорочення штату, що є порушення трудових прав та гарантій ОСОБА_1 , визначених ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не доведено свого переважного права на залишенні на роботі за критеріями, визначеними у ст. 42 КЗпП України, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки суд констатував незаконність звільнення позивача ОСОБА_1 із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з недотриманням роботодавцем вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, а наявність або ж відсутність у позивача переважного права на залишенні на роботі не була предметом судового розгляду у суді першої інстанції, згідно ж згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов вірного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а тому ОСОБА_1 необхідно поновити на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

На день розгляду справи у суді першої інстанції, позивач перебував у вимушеному прогулі з 01 листопада 2019 року по 07 грудня 2020 року, тобто 2144 робочі години, згідно норми робочого часу, а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 144201,80 грн. (67,2615 грн. (середньогодинна заробітна плата позивача) х 2144 робочі години), а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначеного судом періоду вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку за вимушеного прогулу.

Посилання представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції повинен був надати належну оцінку його доводам щодо виплати позивачеві вихідної допомоги при звільненні у розмірі 10795,93 грн. й вирішити питання щодо цих виплат, адже у чинному КЗпП України немає прямої норми, яка дозволяє стягнути з працівника виплати, проведені роботодавцем, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки стаття 235 КЗпП України містить чітку вказівку про те, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, й не зобов`язує суд здійснювати перерозподіл отриманих працівником коштів, добровільно нарахованих та виплачених йому роботодавцем при проведенні незаконного звільнення за статтею 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд безпідставно задовольнив клопотання представника позивача адвоката Чепурнова В.І. про витребування доказів, не звернувши уваги на те, що позивачеві та його представникові нічого не заважало отримати відповідні докази самостійно, та зобов`язав відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» надати розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 29.10.2019 року по 10.09.2020 року, проведений у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, колегією суддів приймаються до уваги як обґрунтовані, однак, вказані порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення пору по суті, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 376 ЦПК України.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: