КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 758/3930/19

номер провадження: 22-ц/824/380/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Енерджі» - адвоката Гордійчука Юрія Володимировича на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року у складі судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Санта Прайм» до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Гуд Енерджі», державний нотаріус Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцов Олександр Анатолійович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Санта Прайм» (далі - ТОВ «Санта Прайм») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Гуд Енерджі» (далі - ТОВ ««Гуд Енерджі»), державний нотаріус Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцов О.А., у якому просило:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 30 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим O.A. на бланці ВРМ № 938978, про що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зроблено запис № 221;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 30 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим O.A. на бланці ВРМ № 938985, про що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зроблено запис № 228;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 30 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим O.A. на бланці ВРМ № 938986, про що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зроблено запис № 229;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений 30 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим O.A. на бланці ВРМ № 938988, про що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зроблено запис № 232;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення першого поверху (літ. «А»), загальною площею, 194,1 кв.м, по АДРЕСА_5 , укладений 30 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим O.A. на бланці ВРМ № 938978, про що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зроблено запис №231.

Позивач посилався на те, що вказані договори купівлі-продажу нерухомого майна від 31 серпня 2001 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_2 , оскільки вони не підписані нею та не зареєстровані в реєстрі правочинів, а тому є недійсними відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. Право власності на спірні квартири та спірне нежитлове приміщення, які є предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу, зареєстроване за ТОВ «Санта Прайм», однак це право оспорюється у суді ТОВ «Гуд Енерджі».

У лютому 2020 року ТОВ «Санта Прайм» подало до суду першої інстанції заяву про забезпечення вказаного вище позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею, 110,7 кв.м, житловою площею 89 кв.м; квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею, 115,8 кв.м, житловою площею 88,7 кв.м; квартиру АДРЕСА_4 . загальною площею, 113,1 кв.м, житловою площею 83,6 кв.м; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею, 110,6 кв.м, житловою площею 87,1 кв.м; нежитлове приміщення першого поверху (літ. «А»), розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею, 194,1 кв.м.; заборонити ТОВ «Гуд Енерджі» та будь-яким іншим особам в будь-який спосіб здійснювати відчуження та накладати обтяження (іпотеку, заборону) на вказане майно; заборонити ТОВ «Гуд Енерджі» та будь-яким іншим особам в будь-якій спосіб вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо будь-яких прав та інших речових прав на таке нерухоме майно.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом спору у даній справі є визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 30 серпня 2011 року, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відсутності волевиявлення ОСОБА_2 . Вказане нерухоме майно зареєстроване на праві вільності за TOB «Санта Прайм», однак ТОВ «Гуд Енерджі» оспорює право власності TOB «Санта Прайм» та вчиняє дії для того, щоб стати власником спірного нерухомого майна, а тому у заявника є всі підстави вважати, що ТОВ «Гуд Енерджі» спробує зареєструвати за собою право власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року заяву ТОВ «Санта Прайм» про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_6 площею 110,6 кв.м, а також на житлове приміщення (в літ. «А») площею 194,1 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 .

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ТОВ «Гуд Енерджі» - адвокат Гордійчук Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Санта Прайм» про забезпечення позову, посилаючись неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пред`являючи позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, ТОВ «Санта Прайм» не довелов та не обгрунтувало, що саме воно є законним власником спірного нерухомого майна та в чому його права як власника порушені. Вказує, що ТОВ «Гуд Енерджі» є законним власником спірного майна, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі № 910/4622/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06 лютого 2020 року, яким задоволено позов ТОВ «Гуд Енерджі» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Однак вказаних обставин суд першої інстанції не врахував. Вважає, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «Гуд Енерджі» не є співмірними із заявленими позивачем вимогами та порушують право власності ТОВ «Гуд Енерджі» на це майно. Також вказує, предметом позову є визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що не потребує здійснення дій по виконання рішення суду про задоволення позову, а тому невжиття заходів забезпечення цього позову не зробить неможливими виконання рішення суду, однак суд першої інстанції не вказані обставини уваги не звернув. Крім того, зазначає, що у заяві про забезпечення позову ТОВ «Санта Прайм» не навело пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а суд першої інстанції не вирішив питання зустрічного забезпечення, чим порушив вимоги ЦПК України.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому є підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Вказані висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи й вимогам закону.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до положень ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений ст.150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень ст.81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову у справі є вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир №№ 4 - 7 та нежитлового приміщення першого поверху, які розташовані по АДРЕСА_5 , укладені 30 серпня 2011 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та посвідчені державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Таранцовим O.A.

Тобто, предметом позову в даній справі є вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Підставою позову зазначено те, що вказані договори купівлі-продажу нерухомого майна від 31 серпня 2001 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_2 , оскільки вони не підписані нею та не зареєстровані в реєстрі правочинів, а тому є недійсними відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. Право власності на спірні квартири та спірне нежитлове приміщення, які є предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу, зареєстроване за ТОВ «Санта Прайм», однак це право оспорюється у суді ТОВ «Гуд Енерджі».

Таким чином вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, не заслуговують на увагу.

Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, TOB «Санта Прайм» посилалась на те, що вказане нерухоме майно зареєстроване на праві вільності за ним, однак ТОВ «Гуд Енерджі» оспорює право власності TOB «Санта Прайм» та вчиняє дії для того, щоб стати власником спірного нерухомого майна, а тому у заявника є всі підстави вважати, що ТОВ «Гуд Енерджі» спробує зареєструвати за собою право власності на спірне нерухоме майно.

Отже, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір, а також приймаючи до уваги те, що є обгрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову ТОВ «Гуд Енерджі» спробує зареєструвати за собою право власності на спірне нерухоме майно, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є обґрунтованими, оскільки існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів враховує, що TOB «Санта Прайм» належним чином обґрунтувало існування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання у майбутньому можливого рішення суду у цій справі, а також те, що такий захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим ст.150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Гуд Енерджі» є законним власником спірного майна, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі № 910/4622/18, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 06 лютого 2020 року залишене без змін, а тому у зв`язку з накладенням арешту на це майно порушено право власності ТОВ «Гуд Енерджі» на нього, не приймаються апеляційний судом до уваги, оскільки забезпечення позову є передбаченим законом тимчасовим обмеженням, яке полягає у захисті законних інтересів позивача у разі коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання рішення суду.

Крім цього, як роз`яснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, а відповідач фактично не позбавлений користуватись спірним майном за винятком відчуження такого майна.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у заяві про забезпечення позову ТОВ «Санта Прайм» не навело пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а суд першої інстанції не вирішив питання зустрічного забезпечення, чим порушив вимоги ЦПК України, то вони не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.1 ч.3, ч.6 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Крім цього, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Представник ТОВ «Гуд Енерджі» не надав доказів одночасного існування зазначених підстав на час постановлення оскаржуваної ухвали суду.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №369/13647/17 (провадження № 61-37988св18).

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення, у даному випадку не є підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову, оскільки не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Гуд Енерджі» - адвоката Гордійчука Юрія Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: