РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/11679/20

Провадження № 22-ц/4815/563/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Жуковського Олега Васильовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2021 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування коштів,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Бойчук К.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування коштів.

В обґрунтування позову зазначає, що 26 лютого 2020 року сталася ДТП за участю автомобіля "КАМАЗ 5511", р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

На вимогу ОСОБА_2 , як гарантію ремонту пошкодженого транспортного засобу "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 одну тисячу доларів США та отримав від нього розписку від 26.02.2020 року. Відповідно до вказаної розписки ОСОБА_2 зобов`язувався повернути зазначені кошти за мінусом франшизи у розмірі 2000 грн.

У подальшому AT "СК Країна" повідомила на заяву ОСОБА_1 , що за фактом пошкодження автомобіля "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 26.02.2020 року страховик виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 18700.00 гривень. Також вказали, що страховик та потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб страхового відшкодування.

У зв`язку з цим, звернувся до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів, однак кошти йому не повернуті, що й змусило звернутися до суду з даним позовом.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 доларів США, що становить, за мінусом франшизи 2000 грн., - 25 273, 80 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 26152 гривні 40 копійок..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на сплату судового збору 840 гривень 80 копійок та витрати понесені на оплату правової допомоги 5500 гривень 00 копійок..

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що складання ОСОБА_2 розписки із зобов`язанням повернути кошти після оплати ремонту транспортного засобу, отримані як гарантія оплати ремонту автомобіля "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 , підлягають поверненню позивачу, оскільки обов`язок відшкодувати шкоду у межах страхової суми зазначеної у страховому полюсі покладено на страховика. І лише у разі недостатності страхової суми, особа яка завдала шкоду зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 адвокат Жуковський О.В. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що згідно приписів ст.ст. 1166, 1188, 1192 ЦК України він має право на повне відшкодування завданої йому у ДТП матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням належного йому автомобіля, у тому числі на відшкодування всіх завданих збитків.

Покликається на рахунок на оплату № 377 від 10.06.2020р. на суму 48 803,33 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №278 від 17.06.2020р. на суму 48 803,33 грн., які виписані ФОП ОСОБА_3 , який здійснював фактичний ремонт його пошкодженого транспортного засобу "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 .

Крім цього, зауважує, що обґрунтованість вартості ремонту також підтверджується і звітом експертного товарознавчого дослідження №616Е від 05.06.2020р., проведеного за його зверненням, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу визначена з абсолютно незначною розбіжністю у сумі фактичного ремонту та складає 42 075,96 грн..

За таких обставин, переконаний, що він має законне право на отримання відшкодування дійсно понесених ним витрат (реальних збитків) в сумі 48 808,33грн..

Тому вважає, що отримані ним від ОСОБА_1 кошти не можна вважати, у розумінні ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набутими, а такими, які були оплачені йому на повне відновлення пошкодженого у ДТП належного йому автомобіля.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 26.02.2020 року внаслідок ДТП за участю автомобіля "КАМАЗ 5511", р.н.з. НОМЕР_3 , (власник ОСОБА_4 ) під керуванням ОСОБА_1 було пошкоджено припаркований автомобіль "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 .

Протокол про порушення водієм ПДР внаслідок вказаної вище ДТП працівники поліції не складали.

Того ж дня ОСОБА_2 написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 1000 США, як гарантію оплати ремонту автомобіля "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП з автомобілем "КАМАЗ 5511", р.н.з. НОМЕР_3 , страховою компанією "Країна". Зобов`язався повернути кошти після оплати ремонту, за мінусом франшизи - 2000 гривень. Розписка складена у присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Зміст розписки сторонами не заперечується.

На час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу "КАМАЗ 5511", р.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , була застрахована відповідно до поліса №АМ/8879626, укладеного зі АТ "Страхова компанія "Країна", строк дії поліса з 03.05.2019р. до 02.05.2020р., ліміт відповідальності страховка 200 000,00 грн. - за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, 100 000,00 грн. - за шкоду заподіяну майну.

27.02.2020 року за участю ОСОБА_2 та Левчик В.П. СК "Країна" складений євро протокол та зроблено огляд пошкодженого транспортного засобу.

За фактом пошкодженого транспортного засобу марки "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП від 26.02.2020 року, за участі забезпечуваного в АТ "СК "Країна" за Полісом №АМ/8879626 від 03.05.2019 року транспортного засобу "КАМАЗ 5511", р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , була проведена виплата страхового відшкодування №5389/20 від 02.03.2020 року власнику автомобіля "BMW Х5", р.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 у розмірі 18700.00 гривень.

З відповіді АТ "СК "Країна" на адвокатський запит сторони позивача № 9973 від 30 червня 2020 року вбачається, що 02 березня 2020 року до AT "СК "Країна" із заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування звернувся ОСОБА_2 і зазначив, що погоджується з розміром страхового відшкодування у сумі 20 700,00 грн.. На проведенні експертизи пошкодженого ТЗ не наполягає. Після виплати страхового відшкодування будь-яких претензій до AT "СК "Країна" мати не буде. Тобто, між AT "СК "Країна" і ОСОБА_2 було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. 19 березня 2020 року було здійснено виплату страхового відшкодування у повному узгодженому розмірі за вирахуванням франшизи у розмірі 2000 грн., передбаченої полісом.

Розмір виплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування складає 18 700 грн., що останнім не заперечується.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку ) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до преамбули Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон), останній регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Згідно з частинами другою та п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди.

Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV). Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із пунктом 1.4 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "КАМАЗ 5511", р.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована, розмір матеріальної шкоди не виходить за межі ліміту страхового полісу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку обов`язок відшкодування майнової шкоди покладено на АТ "СК "Країна".

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Складання ОСОБА_2 розписки із зобов`язанням повернути кошти після оплати ремонту автомобіля, які отримані від ОСОБА_1 як гарантія такої оплати, підлягають поверненню позивачу, оскільки обов`язок відшкодування шкоди у межах визначеного страховим полісом ліміту покладено на страховика. І лише у разі недостатності страхової суми, особа яка завдала шкоду зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Разом з цим, у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа №569/3025/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, ґрунтуються на переоцінці доказів та власному тлумаченні норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, висновків місцевого суду не спростовують та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із прийнятим судом рішенням.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Жуковського Олега Васильовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.