ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9268/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/296/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника позивача Ребрика А.М.,

розглянувши в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/9268/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватне підприємство «Владіз» про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на Ѕ частину (квартири) торгово-офісного приміщення №1 на АДРЕСА_1 та ⅓ частину квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , в якому просило встановити спосіб реалізації іпотечного нерухомого майна, а саме шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За рахунок коштів, отриманих з реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2005 року № 0 в розмірі 61102.60 дол. США, 2152.14 грн. та на підставі договору про надання споживчого кредиту від 20 вересня 2007 року № в розмірі 105444.64 дол. США, 452013.62 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 06 грудня 2005 року між банком та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №601, у відповідності з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 36500 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого була квартира АДРЕСА_2 . Крім того, 20 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту №, у відповідності з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55000 дол. США. З метою забезпечення виконання цього зобов`язання за договором кредиту між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого була квартири АДРЕСА_3 . Однак, своїх зобов`язань за договорами кредитів ОСОБА_7 не виконав, внаслідок чого станом на 29 червня 2017 рік утворилася заборгованість за договором кредиту №601 від 06 грудня 2005 року, яка становить 61102.60 дол. США та 2152.14 грн., з яких: 29692.17 дол. США прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 31410.43 дол. США поточна заборгованість по сплаті процентів; 645.22 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 1506.92 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів. Також, станом на 29 червня 2017 року утворилася заборгованість за договором кредиту № від 20 вересня 2007 року, яка становить 105444.64 дол. США та 452013.62 грн., з яких: 53277.86 дол. прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 52166.78 дол. поточна заборгованість по сплаті процентів; 101154.63 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 350858.99 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Посилаючись на ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку», згідно яких у разі невиконання боржником основного зобов`язання, а також порушення іпотекодавцем своїх обов`язків за договором іпотеки, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2018 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «Укрсиббанк» за кредитним договором від 06 грудня 2005 року № 601 в розмірі 61102.60 дол. США, що еквівалентно 1593563.00 грн. та 1152.14 грн. пені, та заборгованості за кредитним договором від 20 вересня 2007 року № 0 у розмірі 105444.64 дол. США, що еквівалентно 2750008.86 грн. та 452013.62 грн. пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки: Ѕ частину торгово-офісного приміщення № 1 загальною площею 47.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 04 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л. В., за реєстром № 6437, та ⅓ частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55.5 кв.м. та належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 04 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л. В., за реєстром №6445, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1600 грн. судового збору.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2018 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2018 року.

У грудні 2020 року представник ОСОБА_8 , як особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки адвокат Магдич О.О. подала до суду апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 вересня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2019 року в частині задоволення позову щодо звернення стягнення на ⅓ частину квартири АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду (26 вересня 2018 року) ОСОБА_6 не був власником іпотечного майна (⅓ частини квартири АДРЕСА_2 ), оскільки 27 червня 2018 року, на підставі договору купівлі-продажу, який було укладено у формі, передбаченій законодавством, право власності на вказану квартиру набув ОСОБА_8 враховуючи викладене, розглядаючи позов до неналежного відповідача, суд повинен був прийняти рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку викладеним просить суд скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2019 року в частині звернення стягнення на ⅓ частину квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_6 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «Укрсиббанк» за кредитним договором №601 від 06 грудня 2005 року, та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в даній частині.

26 березня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивача АТ «Укрсиббанк» Ребрика А.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що АТ «УкрСиббанк», як іпотекодержатель, не надавав згоди ОСОБА_6 на продаж іпотечного майна (1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ) ОСОБА_9 , який в подальшому продав це майно ОСОБА_8 , а останній - ОСОБА_10 , а тому в силу положень ст.ст.9, 12 Закону України «Про іпотеку» вказані правочини є нікчемними.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_8 адвокат Магдич О.О. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача АТ «УкрСиббанк» Ребрик А.М. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Апеляційна скарга подана лише в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - ⅓ частину квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «Укрсиббанк» за кредитним договором №601 від 06 грудня 2005 року, а тому в іншій частині оскаржуване рішення колегією суддів не переглядається.

Відповідно до вимог ст.370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до Кредитного договору №601 від 06 грудня 2005 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 , останній отримав кредит у сумі 36500 доларів США на термін з 06 грудня 2005 року по 05 грудня 2026 року, з процентною ставкою в розмірі 12.5% річних (т.1 а.с.6-7).

06 грудня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., згідно якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 57.0 кв.м. Вартість предмету іпотеки, за домовленістю сторін, склала 247450 грн. (т.1 а.с.25-27).

Згідно з Договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 вересня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 , останній отримав кредит у сумі 55000 доларів США, з кінцевим терміном погашення 18 вересня 2037 року, із процентною ставкою 11.9% річних (т.1 а.с.10-12).

20 вересня 2007 року укладено Іпотечний договір між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 , який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., згідно якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 47.5 кв.м. Вартість предмету іпотеки, за домовленістю сторін, склала 323800 грн. (т.1 а.с.28-29).

Відповідно до п.4.1. Договору іпотеки від 06 грудня 2005 року звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. цього договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим Договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором, а також, як вказано в п.4.2., звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; договору про задоволення вимог Іпотекодержателя (застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя).

На підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1405 від 11 вересня 2011 року право власності на Ѕ частину (квартири) торгово-офісного приміщення №1 по АДРЕСА_1 та ⅓ частину квартири АДРЕСА_2 , оформлено за ПП «ВЛАДІЗ», засновником якого була ОСОБА_11 . Власником решти часток спірних приміщень залишився ОСОБА_7 (т.1 а.с.55).

04 грудня 2014 року ПП «ВЛАДІЗ», згідно договорів дарування, безоплатно передало відповідачу ОСОБА_6 Ѕ частки торгово-офісного приміщення №1, яке розташоване в будинку АДРЕСА_1 та ⅓ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , які були предметом договорів іпотеки (т.1 а.с.84-85).

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 30 жовтня 2012 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_7 визнано банкрутом.

23 січня 2015 року відбувся аукціон та реалізація майна у відповідності до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його вартості», де було реалізовано 1/2 частину торгово-офісного приміщення №1 по АДРЕСА_1 та 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що залишилися у власності ОСОБА_7 , і ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07 травня 2015 року в користь ПАТ «УкрСиббанк» було розподілено 212358 грн., які банк отримав.

Відносно реалізації вказаного майна спору між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 не було.

Виник спір лише відносно майна, відчуженого ОСОБА_6 , яке було обтяжене договорами іпотеки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), а також два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодавець набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 590 ЦК України).

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеку, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що станом на 29 червня 2017 року (на момент звернення в суд з даним позовом) сукупна заборгованість позичальника ОСОБА_7 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом № 601 0) від 06 грудня 2005 року становила 61102.60 доларів США, з яких 29692.17 доларів США - кредитна заборгованість, 31410.43 доларів США заборгованість по процентах та 2152.14 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами за період з 29 червня 2016 року по 29 червня 2017 року, а також сукупна заборгованість позичальника ОСОБА_7 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом №0 від 20 вересня 2007 року становила 105444.64 долари США, з яких 53277.86 доларів США кредитна заборгованість, 52166.78 доларів США заборгованість по процентах та 452013.62 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і процентами за період з 29 червня 2016 року по 29 червня 2017 року.

Таким чином, задовольняючи позов в оскаржуваній частині рішення, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» в результаті набуття відповідачем ОСОБА_6 права власності на іпотечне майно, а саме: ⅓ частини квартири АДРЕСА_2 , іпотека є дійсною для набувача нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Останній набув статусу іпотекодавця за іпотечними договорами від 06 грудня 2005 року та 20 вересня 2007 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 , зі всіма правами та обов`язками за вказаними іпотечними договорами у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, в тому числі щодо обов`язку задовольнити вимогу іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення основного зобов`язання.

Доводи представника апелянта ОСОБА_8 про те, що 27 червня 2018 року, тобто, до прийняття оскаржуваного рішення суду від 26 вересня 2018 року, ОСОБА_8 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а тому ОСОБА_6 не є власником іпотечного майна на момент ухвалення рішення, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

За положеннями ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Апеляційним судом установлено, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 27 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_6 (Продавцем) та ОСОБА_9 (Покупцем), який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В., Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) належну Продавцю квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.с.73-74).

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 27 червня 2018 року, укладеного між ОСОБА_9 (Продавцем) та ОСОБА_8 (Покупцем), який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) належну Продавцю квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (т.3 а.с.231).

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_8 (Продавцем) та ОСОБА_10 (Покупцем), який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А., Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) належну Продавцю квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (т.2 а.с.75-77).

Згідно із ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагаєтеся.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч.ч.1, 2, 5 ст.216 ЦК України).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ «УкрСиббанк», як іпотекодержатель, не надавав згоди ОСОБА_6 на продаж майна (1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки АТ «УкрСиббанк») ОСОБА_9 , який в подальшому продав іпотечне майно ОСОБА_8 , а останній відчужив його ОСОБА_10 .

В силу положень ст.ст. 9, 12 Закону України «Про іпотеку» правочини щодо продажу іпотечного майна, вчинені без згоди АТ «УкрСиббанк», є нікчемними та не призвели до створення будь-яких наслідків, окрім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду стосовно оцінки правочинів як нікчемних та відсутності юридичних наслідків внаслідок їх укладення та застосування ст.12 Закону України «Про іпотеку» викладені у постановах:

від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17;

від 03 жовтня 2018 року у справі №369/2770/16-ц;

від 07 листопада 2018 року у справі №357/3394/16-ц;

від 04 вересня 2020 року у справі № 524/7048/15-ц.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року укладено між іпотекодавцем ОСОБА_6 та Покупцем ОСОБА_9 без попереднього погодження із іпотекодержателем ПАТ «УкрСиббанк», колегія суддів вважає, що вказаний правочин є нікчемним, відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта ОСОБА_8 про правомірність набуття ним у власність спірного нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27 червня 2018 року, укладеного між ним, як Покупцем, та ОСОБА_9 , як Продавцем, оскільки ОСОБА_9 на момент укладення такого договору не набув статусу правомірного власника щодо спірного нерухомого майна (в силу нікчемності договору купівлі-продажу від 27 лютого 2018 року).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 19 грудня 2018 року ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу відчужив ОСОБА_10 1/3 частину спірної квартири.

Тобто, на час подання ОСОБА_8 апеляційної скарги (31 грудня 2020 року) останній не вважався власником 1/3 частини спірної квартири, в зв`язку із чим оскаржувані судові рішення не порушують його права.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 26 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді