Справа № 703/4197/20
29 квітня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Опалинської О.П.
при секретарі судового засідання Холодняк Л.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Кривошей Олександр Юрійович до ОСОБА_3 про визнання права власності, -
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог вказують, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) та відповідач ОСОБА_3 з 28 квітня 1984 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2008 року шлюб між ними розірвано.
В період перебування у зареєстрованому шлюбі 23 січня 2001 року сторонами, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який діяв від свого імені та як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , після укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою A.B. від 23 січня 2001 року, сторонам 29 січня 2001 року було видано технічний паспорт на вказану квартиру.
Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , склались складні неприязні стосунки та виник спір з приводу визначення часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру та встановлення порядку користування нею.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2008 року визначено рівними частки ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 , а саме - по 1/4 частці кожного та встановлено порядок користування вказаною квартирою, виділено в користування ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 житлові кімнати площею відповідно 17,2 кв.м, 12,6 кв.м, з лоджією площею 3.1. кв.м; виділено в користування ОСОБА_6 житлову кімнату, площею 13,1 кв.м. Кухню, площею 7,9 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., вбиральню, площею 1,2 кв.м., передпокій, площею 6,4 кв.м, залишено в загальному користуванні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 .

Позивачі вказують, що правовстановлюючий документ на спільну квартиру а саме оригінал договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою A.B., 23 січня 2001 року за реєстром №366, знаходиться у відповідача по справі - ОСОБА_3 , який в добровільному порядку відмовляється надати його позивачам та фактично своїми діями не визнає їх право власності на належні їм частки спільної квартири і чинить перешкоди в розпорядженні належним майном.

Отримати дублікат вищевказаного договору купівлі-продажу квартири позивачі позбавлені можливості, оскільки він не втрачений та не зіпсований, однак правовстановлюючий документ необхідний позивачам для реалізації своїх прав як співвласників квартири.

Так, у вересні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звертались до Черкаського обласного державного нотаріального архіву, щодо видачі дублікату вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири.

Листом Черкаського обласного державного нотаріального архіву від 26 жовтня 2020 року № 1332/02-05 від, їм повідомлено, що оскільки договір не втрачений та не зіпсований, з метою уникнення порушення вимог чинного законодавства, архів не може видати дублікат вищезазначеного договору.

Крім того, за відсутності оригіналу вказаного правовстановлюючого документу позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадщину на 1/4 частину спірної квартири, що належала її сину ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на вказані обставини, оскільки відповідач добровільно не надає позивачам правовстановлюючий документ на належну їм на праві спільної часткової власності квартиру, отримати його дублікат немає можливості, що позбавляє позивачів права розпорядження належним їй нерухомим майном, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даною позовною заявою та просять визнати за кожним із них право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача понесені судові витрати на оплату судового збору та витрати на правничу допомогу.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Роздайбіда М.В. надала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без участі сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в призначені судові засідання жодного разу не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За згодою позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 28 квітня 1984 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 вересня 2008 року ( а.с. 17).

В період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який діяв від свого імені та як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 січня 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою A.B. зареєстрованим в реєстрі за № 366 (а.с. 11-12).

Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2008 року визначено рівними частки ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 , а саме - по 1/4 частці кожного та встановлено порядок користування вказаною квартирою, виділено в користування ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 житлові кімнати площею відповідно 17,2 кв.м, 12,6 кв.м, з лоджією площею 3.1. кв.м; виділено в користування ОСОБА_6 житлову кімнату, площею 13,1 кв.м. Кухню, площею 7,9 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., вбиральню, площею 1,2 кв.м., передпокій, площею 6,4 кв.м, залишено в загальному користуванні (а.с. 40-42).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240426047 від 14 січня 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 в реєстрі не зареєстровано (а.с. 104).

Згідно свідоцтва про смерть від 21 грудня 2017 року № НОМЕР_1 виданого медичним закладом ОСОБА_11 в провінції ОСОБА_12 та легалізовано бюро легалізації документів та консульських послуг для громадян від 24 грудня 2017 року № 7018419 грудня 2017 року помер син позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 ( а.с. 18-22).

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_10 шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сільвестрова В.О., однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 82/01-16 від 23 грудня 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено в зв`язку із відсутністю у останньої правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 105-106).

Згідно листа-повідомлення Черкаського обласного державного нотаріального архіву Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 1332/02-05 від 26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу видачі дублікату вищенаведеного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , роз`яснено, що оскільки договір купівлі-продажу вказаної квартири від 23 січня 2001 року не втрачений та не зіпсований, з метою уникнення порушення вимог чинного законодавства, архів не може видати дублікат вищезазначеного договору (а.с. 24).

Таким чином, в зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлючого документу на вказану квартиру, позивачі позбавлені права розпорядження належним їм нерухомим майном, та унеможливлює прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 після смерті сина ОСОБА_10 .

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконності набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У силу ст. 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожен має право будь - якими не забороненими способами захищати своє права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

З матеріалів справи вбачається що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою A.B. зареєстрованого в реєстрі за № 366.

Оригінал договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_3 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надати відмовляється.

Однак, відсутність у позивачів оригіналу правовстановлюючого документу на вказаний об`єкт нерухомого майна, позбавляє їх можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, відтак їх звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

За наявності належних доказів щодо відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно та неможливості отримання його дублікату у встановленому Законом порядку, керуючись положеннями ст.392 ЦК України, суд вважає за можливе, у відповідності до ст.16 ЦК України захистити невизнане право позивачів шляхом визнання за кожним із них права власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.

Оскільки позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір по 1225 гривень 32 копійки, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь кожного з позивачів.

Що стосується вимоги позивачів про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які понесла позивач ОСОБА_1 на правничу допомогу суду надано:

- договір про надання правничої допомоги б/н від 26 листопада 2020 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Кривошей і партнери» (а.с. 46-48);

- ордер серії АІ № 1075132 від 16 грудня 2020 року (а.с. 52);

- розрахунок суми судових витрат (а.с. 53);

- акт приймання-передачі наданих послуг позивачу ОСОБА_1 від 16 грудня 2020 року на суму 10500 гривень (а.с. 54);

- квитанцію №12-16 від 16 грудня 2020 року про оплату позивачем ОСОБА_1 адвокатському бюро «Кривошей і партнери» 10500 гривень за надання правничої допомоги (а.с. 55);

- звіт про виконану роботу від 16 грудня 2020 року (а.с. 56).

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню в заявленому розмірі 10500 гривень. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатським бюро.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 11, 76, 81, 82, 89, 133-137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 316, 319, 321,328, 334, 392, ЦК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах яких діє представник адвокат Кривошей Олександр Юрійович до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_13 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.

Визнати за ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 24 квітня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 23 березня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1225 (одна тисяча двісті двадцять п`ять) гривень 32 (тридцять дві) копійки та витрати на правничу допомогу в розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) гривень, а всього 11725 (одинадцять тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 24 квітня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_7 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 08 квітня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1225 (одна тисяча двісті двадцять п`ять) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його отримання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони по справі:

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 23 березня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_7 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 08 квітня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 24 квітня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий О.П.Опалинська