№336/1503/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С.,

за участю: секретаря судового засідання Мойсєєвої Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,

представника відповідача Шаповалова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця») 500 000,00 грн. моральної шкоди по 250 000,00 грн. кожному позивачу. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 13.08.2018 приблизно о 21-00 год. на станції Запоріжжя 1 Запоріжжя Вантажне, в районі 1100 кілометру на другому головному перегоні електровоз ВЛ8 №1622 під керуванням машиніста ОСОБА_4 здійснив наїзд на ОСОБА_5 .. 14.08.2020 за фактом настанні цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002739 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 13.02.2020 кримінальне провадження, внесено до ЄРДР під №0002739 було закрито. Вказані обставини підтверджуються вищезгаданою постановою про закриття кримінального провадження, листом від АТ «Укрзалізниця».

Позивачі є батьками загиблого ОСОБА_5 ОСОБА_2 є пенсіонером з 2005 року, а ОСОБА_3 є пенсіонером з 2011 року. Син постійно проживав разом з ними, та, маючи офіційний дохід, оскільки працював на ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» на посаді машиніста крана, утримував батьків. Загиблий не був одружений та не мав дітей, а тому допомагав батькам не тільки матеріально, але й фізично, роблячи хатні справи, оскільки останні є люди похилого віку. Після смерті сина позивача страждають як морально, так і фізично, оскільки відчувають великі труднощі зі здоров`ям та не можуть повністю самостійно себе обслуговувати.

Посилаючись на те, що життя позивачів непоправно змінилось, у зв`язку зі смертю сина вони переживають надзвичайні страждання та негативні почуття, враховуючи, що найважливіший життєвий зв`язок зруйнований, а також те, що позивачі позбавлені допомоги та підтримки, вони оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквівалентні 500 000 грн., тобто рівноцінно на кожного позивача по 250 000 грн.

Ухвалою суду від 01.03.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання, сторонам надано строк для реалізації всіх процесуальних прав та обов`язків.

17.03.2021 та 13.04.2021 у підготовчих засідання було постановлено ухвали про витребування доказів.

Ухвалою суду від 13.04.2021 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду.

09.04.2021 на виконання ухвали суду від 17.03.2021 до суду надійшли матеріали кримінального провадження № 0002739 від 14.08.2018 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його в повному обсязі з підстав викладених в ньому, зазначив, що оскільки ухвала від 13.04.2021 про витребування висновку службового розслідування від АТ «Укрзалізниця» не виконана, то наразі вона вже витратила свою актуальність, та вважав за необхідне розглянути справу за наявними доказами.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки у рамках кримінального провадження вину машиніста електровозу не встановлено, не визначено внаслідок чого сталася смерть ОСОБА_5 чи у наслідок нещасного випадку, чи в результаті самогубства, та взагалі заперечуючи сам факт наїзду на сина позивачів.

Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники справи скористалися правовою допомогою.

Судом встановлено, що позивачі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із свідоцтвом про народження, виданого відділом РАЦС Шевченківської райадміністрації м. Запоріжжя від 05.12.1986, серія НОМЕР_1 , актовий запис №2389 (а.с. 23).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0002739 від 14.08.2018 року, 13.08.2018 о 21 год . 52 хв. в Шевченківському районі м. Запоріжжя, вул. Чарівна, ст. Запоріжжя Грузове (Вантажне) в районі Амстору потяг 4486 наїхав на чоловіка; чоловік помер; заявник ОСОБА_6 (рапорт від 13.08.2018).

Згідно із протоколу допиту свідка ОСОБА_7 , допитаний у рамках кримінального провадження свідок показав, що зі слів диспетчера ПК-5 йому відомо, що черговому по станції Запоріжжя Вантажне повідомив машиніст потягу ОСОБА_4 , локомотив ВЛ8 № 1622, про те, що біля колії лежить труп чоловіка. Надалі свідок із працівниками поліції на вищевказаній ділянці виявив зазначений труп.

Листом від 02.09.2020 із додатком відповідач підтвердив, що електровоз ВЛ8 № 1622 перебуває на балансі виробничого підрозділу локомотивне депо «Синельникове» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_4 , дійсно з 22.04.2008 року працює у вказаному структурному підрозділі і станом на 01.09.2020 обіймає посаду машиністу електровозу (а.с. 13-14).

Відповідно до остаточного лікарського свідоцтва про смерть № 2818 від 18.08.2018, що міститься у матеріалах кримінального провадження, смерть ОСОБА_5 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на залізничній колії по вул. Магістральній, смерть настала внаслідок ушкодження з невизначеним наміром, причина смерті встановлена судово-медичним експертом Чорним Ю.В., який внаслідок розтину встановив, що до смерті ОСОБА_5 призвели відкриті переломи склепіння та основи черепа із руйнуванням головного мозку; ушкодження утворилися внаслідок падіння, лежання або бігу перед об`єктом, що рухається (потягом).

Постановою старшого слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Уткіна О.О. від 13.02.2020 року, що міститься у матеріалах кримінального провадження № 0002739 від 14.08.2018 року, вказане кримінальне провадження за фактом наїзду потягу на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Як випливає із змісту постанови, слідчим встановлено, що ОСОБА_5 порушено вимоги п. 2.1, п. 2.2 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998. Вказані пункти Правил визначають, що пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); на станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії"; перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо).

Згідно із свідоцтвом про поховання № НОМЕР_2 , видане позивачці 20.08.2018 року, ОСОБА_5 , похований на кладовищі Матвіївське, ділянка № НОМЕР_3 ряд № НОМЕР_4 місце №14.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Дані положення врегульовано ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України.

За ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З наявних у справі, проаналізованих вище доказів, підтвердженим та доведеним є факт наїзду потягу ВЛ8 №1622, який належить АТ «Укрзалізниця», на ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

Встановивши, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були батьками загиблого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_5 підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця» як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представником останнього у судовому засіданні не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вона зазнали внаслідок смерті свого сина, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

При цьому, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення потерпілим вимог п. 2.1, п. 2.2 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування завданої позивачам смертю їх сина моральної шкоди до 100 000 грн на кожного, задовольнивши, таким чином, вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню в прибуток держави судові витрати у виді судового збору у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, а саме 3000 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 100 000,00 (сто тисяч гривень) в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 100 000,00 (сто тисяч гривень) в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 суму судових витрат у розмірі 1000,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_3 суму судових витрат у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ЄРДПОУ 40075815.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2021.

Суддя Є.С. Боєв

26.04.21