Справа № 202/7975/20
Провадження № 2/202/993/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

секретаря судового засідання - Ситника С.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 20833085 від 09.06.2017 року. Власником іншої 1/2 частини спірної квартири є відповідач ОСОБА_3 , номер запису про право власності 26759856, дата державної реєстрації 22.06.2018 року. Таким чином, спірна квартира, загальною площею 49,5 кв.м, з житловою площею 28 кв.м, що складається з 1-коридор, 2- ванна, 3,4-житлові, 5-кухня, 6-туалет, І-лоджія, належить позивачу і відповідачу ОСОБА_3 як спільна часткова власність. Крім того, в квартирі зареєстрований ОСОБА_4 , який там не мешкає, а лише відвідує її періодично. Раніше порядок користування квартирою склався таким чином, ОСОБА_4 займав кімнату «3», площею 12,6 кв.м., а ОСОБА_5 , який продав позивачу свою частку квартири, мешкав в кімнаті «4», площею 15,4 кв.м.

На даний час, позивач хоч і не зареєстрована у вказаній квартирі, однак також користується кімнатою «4» площею 15,4 кв. м. та лоджією, однак між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою та неврегульованим залишається питання оплати комунальних послуг. Особові рахунки на квартиру не оформлені. Відповідач відмовляється добровільно брати участь у розподілі витрат на оплату комунальних послуг, на пропозиції врегулювати дане питання мирним шляхом не реагує, а всі витрати по оплаті житла несе позивач.

Для можливості розподілу особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг за квартиру, а тому позивач просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату «4»-площею 15,4 кв.м та «і»-лоджію, площею 1,9 кв.м; у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити житлову кімнату «3»-площею 12,6 кв.м. Залишити у спільному користуванні співвласників «1»-коридор, площею 8,2 кв.м; «2»- ванну, площею 2,7 кв.м; «5»-кухню, площею 7,5 кв.м; «6»-туалет,площею 1,2 кв.м.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 грудня 2021 року, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 28 січня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

19 березня 2021 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах по Ѕ кожному. 04.10.2018 року він на адресу позивача направив письмове повідомлення про намір продажу своєї частики нерухомого майна, яке було отримано позивачем 11.10.2018 року, на яке відповіді він не отримував. Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_3 просив вимоги позивача задовольнити частково та виділити їй у користування житлову кімнату «3», площею 12.6 кв.м, а йому з ОСОБА_4 житлову кімнату «4», площею 15,4 кв.м, із лоджією 1,9 кв.м.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Борсук В.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 187846888, сформованої 07 листопада 2019 року, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частки та ОСОБА_2 в розмірі Ѕ частки.

Відповідно до довідки № 065113 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї /зареєстрованих входять ОСОБА_4 та співвласник ОСОБА_2 .

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , та складається з: 1-коридор площею 8,2 кв.м; 2-ванна, площею 2,7 кв.м, 3-житлова, площею 12,6 кв.м; 4-житлова, площею 15,4 кв.м; 5-кухня, площею 7,5 кв.м, 6-туалет, площею 1.2 кв.м., І-лоджія, площею 1,9 кв.м. Загальна площа квартири склалає 49,5 кв.м.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку, або іншим способом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ст. 358 ЦК України).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

В даному випадку підставою позову є встановлення порядку користування квартирою.

Відповідно до матеріалів справи, письмовий договір з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою між сторонами не укладався.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, відповідно до розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15.

Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом.

Судом враховуються, що відповідачами не оспорювались посилання позивача на те, що вони фактично не мешкають у квартирі, а відповідач ОСОБА_4 лише періодично її відвідує.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, технічні характеристики житлового приміщення та положення чинного законодавства, суд вважає що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування квартирою є незначним відступленням від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, та не буде порушувати право власності другого співвласника.

При цьому, враховуючи відсутності добровільної домовленості між сторонами про порядок користування спільним майном, суд вважає за доцільне та справедливе встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: у користування ОСОБА_2 , виділити житлову кімнату «4», площею 15,4 кв.м та «І» - лоджію, площею 1,9 кв.м; у користування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,, виділити житлову кімнату «3», площею 12,6 кв.м; у спільне користування співвласників - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити «1» - коридор, площею 8,2 кв.м, «2» - ванну, площею 2,7 кв.м, «5» - кухню, площею 7,5 кв.м, «6» - туалет, площею 1,2 кв.м.

Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлений порядок користування квартирою в подальшому може бути змінений та зауважує, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору у розмірі 908 гривень, по 454 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:

-у користування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , виділити житлову кімнату «4», площею 15,4 кв.м та «І» - лоджію, площею 1,9 кв.м;

-у користування ОСОБА_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , виділити житлову кімнату «3», площею 12,6 кв.м;

-у спільному користування співвласників - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити «1» - коридор, площею 8,2 кв.м, «2» - ванну, площею 2,7 кв.м, «5» - кухню, площею 7,5 кв.м, «6» - туалет, площею 1,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80 гривень, по 420,40 гривень з кожного.

Повне рішення складено 29 квітня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський