Номер провадження: 22-ц/813/6023/21
Номер справи місцевого суду: 495/7437/20
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/7437/20

Номер провадження: 22-ц/813/6023/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Дерезюк В.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, 2) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шептицька Сніжана Володимирівна

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шептицька Сніжана Володимирівна, про визнання удаваним договору купівлі-продажу переведення прав покупця та витребування майна від добросовісного набувача, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлену у складі судді Шевчук Ю. В. 10 грудня 2020 року про забезпечення позову,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст вимог позовної заяви, заяви про забезпечення позову

У грудні 2020 року адвокат Чубаров С.В., діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати договори купівлі-продажу від 07.02.2017 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровими №№ 156, 157, в частині покупця недійсними, шляхом переведення прав покупця на ОСОБА_1 ; 2) витребувати у ОСОБА_4 1/10 частину та 9/10 частин, відповідно, нерухомого майна комплексу будівель та споруд № 9, будинок № НОМЕР_1 , загальною площею 93,3 кв. м., які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані під літерою «5Ш», будівлі -літ. «61», човнового гаражу літ. «6Н», розташований на березі річки Дністер, Одеська область, Білгород-Дністровський район, сільська рада Удобненська..

У заяві про забезпечення позову адвокат ОСОБА_5 , діючий від імені ОСОБА_1 , просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне спірне майно - комплекс будівель та споруд під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 93,3 кв.м., які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані під літерою «5Щ», будівлі під літерою «6І», човнового гаражу під літерою «6Н» Човнової станції розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Удобненська, який зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 24 вересня 2020 року позивачці ОСОБА_1 стало відомо про відчуження належного її нерухомого майна, а саме - комплексу будівель та споруд під номером АДРЕСА_1 , загальною площею - 93,3 кв. м., які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані, під літерою «5Щ», будівлі під літерою «6І», човнового гаражу під літерою «6Н» Човнової станції розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Удобненська.

У вказаному будинку позивачка проживала разом із своїм малолітнім сином з 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний комплекс будівель та споруд було відчужено на користь ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі- продажу від 03.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шептицькою Сніжаною Володимирівною.

Крім цього, позивачеві з веб-сайту ОLХ стало відомо про продаж належного їй комплексу будівель та споруд невідомою особою на ім`я ОСОБА_6 . Оголошення розміщено з мобільного телефону 02.12.2020 року.

Як вбачається із матеріалів справи та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 зловживаючи довірою позивачки, скориставшись її скрутним становищем та відсутністю за місцем розташування спірного нерухомого майна, продала його ОСОБА_4 , який навіть не був на цьому об`єкті, придбав його через представника - ОСОБА_7 , які спільно, з метою заволодіння майном без наявності оригіналів правоустановчих документів та ключів від воріт та вхідних дверей комплексу будівель і споруд, зареєстрували за собою будинок, майнові права які оспорюються позивачкою в даному процесі. (а. с. 8 - 9).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року задоволено заяву адвоката Чубарова С.В., діючого від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову.

Накладено арешт на майно, а саме - на комплекс будівель та споруд під номером АДРЕСА_1 , загальною площею - 93,3 кв. м., які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані під літерою «5Щ», будівлі під літерою «6І», човнового гаражу під літерою «6Н» Човнової станції розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Удобненська, який зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір, який сторони вирішують у судовому порядку. Тому, відповідачем дійсно можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження вказаного комплексу будівель та споруд під номером АДРЕСА_1 , загальною площею - 93,3 кв. м., які в цілому складаються з будівлі, позначеної на плані під літерою «5Щ», будівлі під літерою «6І», човнового гаражу під літерою «6Н» Човнової станції розташованої за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с/рада Удобненська, який зареєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, що, в свою чергу, утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду (а. с. 16 - 18).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) ОСОБА_1 безкоштовно користувалась спірним будинком на підставі усної домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 2) відсутні докази щодо наміру відповідачів відчужити вищевказане нерухоме майно щодо якого вжито заходи забезпечення позову; 3) позивачкою не надано доказів, того що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а. с. 19 - 24).

2.4 Позиція інших учасників справи в апеляційному суді

Відзив на апеляційну скаргу, пояснення третіх осіб на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшли.

2.5 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 рокуАпеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року про забезпечення позову залишено без руху (а. с. 40).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року про забезпечення позову (а. с. 49).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.02.2021 року призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 50)

15.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із станом здоров`я.

У судовому засіданні адвокат Кротов І.О., діючий від імені ОСОБА_3 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відоконференції не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає за можливим розглянути справу за відсутності інших сторін.

3.Мотивувальна частина

3.1Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 , не підлягає задоволенню.

3.2 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції та мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачки, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований місцевим судом спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів щодо наміру відповідачів відчужити вищевказане нерухоме майно щодо якого вжито заходи забезпечення позову є неспроможними, оскільки, як зазначалось вище, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є саме обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, з урахуванням обсягу позовних вимог, становища спірного нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задовольнити вимоги позивачки стосовно застосування заходів забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно.

Судом першої інстанції було дотримано правил співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вищенаведеними вимогами позову.

Таким чином, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про забезпечення позову без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги адвоката Бєлік С.В., діючого від імені ТОВ «СЕВЕН СІТІ ЕСТЕЙТ», відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4.Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2020 року про забезпечення позову без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова