Постанова

Іменем України

27 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 295/18103/14-ц

провадження № 61-4481св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач -товариство з обмеженою відповідальністю «К і Партнер»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року у складі судді Лєдньова Д. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - Банк), яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/5904/3/18133, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитними коштами строком до 18 червня 2018 року включно. З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору укладений договір поруки з ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 17 жовтня 2014 року утворилась заборгованість.

Позивач, посилаючись на невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 014/5904/3/18133 від 19 червня 2008 року, просив:

стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість по кредитному договору, яка станом на 17 жовтня 2014 року становить 396 698,52 грн, яка складається з наступного:

строкова заборгованість за кредитом - 23 075,70 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 298858,47 грн;

прострочена заборгованість за кредитом - 4 534,54 дол. США,що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 58727,83 грн;

прострочена заборгованість за відсотками - 2534,27 дол. США,що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 32821,89 грн;

строкова заборгованість за відсотками - 21,94 дол. США,що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 284,15 грн;

пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 3928,81 грн;

пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 2077,37 грн.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 березня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 березня 2015 року скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

03 жовтня 2018 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира залучено до участі у справі правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «К і Партнер» (далі - Товариство).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2008 року, що утворилась станом на 17 жовтня 2014 року, в сумі 800460,76 грн, з них: строкова заборгованість за кредитом - 607714,71 грн; прострочена заборгованість за кредитом - 119420,29 грн; строкова заборгованість за відсотками - 577,81 грн; прострочена заборгованість за відсотками - 66741,77 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 3928,81 грн, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 2077,37 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами належним чином не виконували, що є підставою для дострокового солідарного стягнення з позичальника та поручителя суми заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року змінено, викладено абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «К і Партнер» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 18, ) строкову заборгованість за кредитом в сумі 23075,70 доларів США, прострочену заборгованість за кредитом - 4534,54 доларів США, прострочену заборгованість за процентами - 2534,27 доларів США, строкову заборгованість за процентами - 21,94 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 3928,81грн, пеню за несвоєчасне погашення процентів - 2077,37 грн за кредитним договором №014/5904/3/18133 від 19 червня 2008 року станом на 17 жовтня 2014 року.»

У решті рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції при визначення в рішенні еквівалента суми боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами в національній валюті, залишив поза увагою те, що позика отримана у іноземній валюті і позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Заперечуючи проти підписання договору поруки та додаткових угод ОСОБА_2 посилається на обставини, які стосуються виконання кредитного договору по суті, що в сукупності з висновком судової експертизи свідчить про непослідовність його позиції та фактично спростовує його доводи про не підписання договору поруки. Крім того, ОСОБА_2 не оспорював у суді зазначений договір поруки у зв`язку із обставинами, на які він посилається у даній справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку уточнив у квітні 2020 року, та просив скасувати Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року в частині солідарного стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами застосовано норми права, які стосуються припинення договору поруки та строку позовної давності, без врахування висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц та висновку Великої Палати в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12. Крім того, не застосовані висновки Верховного Суду щодо строків позовної давності викладені в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2018 року № 2-1283/11.

Також не застосований висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 14-45цс18 щодо обов`язкового надання розрахунку заборгованості за кредитним договором у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Крім того, судами необґрунтовано відхилено клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, результати якої необхідні для встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Договір поруки, укладений 24 листопада 2009 року, ОСОБА_2 не підписувався, на зазначеному документі стоїть підпис невідомої особи: розрахунок заборгованості, який вказаний в оскаржуваних рішеннях наведений без жодного документального доказу. Судами не взято до уваги позовну давність.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_2 та не взяв до уваги поважність причини його відсутності, чим порушив процесуальні права та принципи рівності і змагальності сторін в доказуванні своєї позиції в справі.

Суд апеляційної інстанції переглянув суму заборгованості в більший бік, оскільки позовні вимоги про стягнення грошових коштів були в сумі 396 698,52 грн. Тому суд апеляційної інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Аргументи учасників справи

У червні 2020 року ТОВ «К і Партнер» подали відзив на касаційну скаргу, ОСОБА_2 , в якому просять закрити касаційне провадження на підставі частини 4 пункту 1 статті 396 ЦПК України та поновити виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року.

Відзив мотивований тим, що посилання заявника на те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги висновок Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц є помилковим, оскільки в наведеному судовому акті банк не надав жодних доказів одержання позичальником кредиту, а також не надав на вимогу суду оригінал кредитного договору та будь-яких доказів на підтвердження одержання відповідачем коштів.

В супереч вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів необґрунтованості заявленої до суми стягнення та неналежного її розрахунку.

Крім того, доводи касаційної скарги в частині не підписання договору поруки та додаткової угоди до договору поруки зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силі вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи стосовно повноти висновку почеркознавчої експертизи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Щодо порушення шестимісячного строку для звернення банком до суду з вимогою до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором не відповідає дійсності, оскільки позивач звертаючись із позовом про стягнення усієї суми боргу за кредитним договором, який було подано до суду 12 листопада 2014 року дотримався строків передбачених п. 6.2 договору поруки та статті 559 ЦК України, оскільки термін дії поруки в даному конкретному випадку складає 3 роки з дня настання терміну виконання основного зобов`язання, а не 6 місяців, як вказує ОСОБА_2 в касаційній скарзі.

Посилання ОСОБА_2 на висновок Верховного Суду викладений в постановах від 21 березня 2018 року у справі № 2-1283/11 та від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 є безпідставними, оскільки обставини наведених справ є протилежними, обставинам справи що переглядаються в даному випадку.

Доводи касаційної скарги що суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для задоволення позовних вимог в валюті зобов`язання, проте такі твердження спростовуються висновком Верховного Суду викладені в постанові від 02 грудня 2019 року у справі № 712/3811/15-ц.

У липні 2020 року ТОВ «К і Партнер» направило клопотання, яке повторно направили у вересні та у грудні 2020 року доповнили його, та просили закрити касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України та поновити виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 направила до Верховного Суду пояснення щодо касаційної скарги в яких просить відмовити в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі № 295/18103/14-ц та витребувано справу з суду першої інстанції. Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року задоволено. Зупинено виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «К і Партнер» про закриття касаційного провадження.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 травня 2020 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц; від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12; від 21 березня 2018 року у справі № 2-1283/11; у справі № 14-45цс18 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 19 червня 2008 рокувідповідно до кредитного договору № 014/5904/3/18133 ВАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») надав ОСОБА_1 кредит в сумі 50 000,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 18 червня 2018 року включно зі сплатою 14,5 % річних.

24 листопада 2009 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір поруки № 014/5904/3/18133/2, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

Сторонами погоджений графік платежів.

В подальшому між ПАТ «Фідобанк» та позичальником укладені додаткові угоди до договору кредиту, а саме: № 1 від 24 листопада 2009 року, № 2 від 18 січня 2010 року, № 3 від 28 квітня 2011 року; а також між ПАТ «Фідобанк», позичальником та поручителем - угода № 4 від 28 квітня 2011 року.

Додаткову угоду до договору поруки № 1 від 28 квітня 2011 рокуукладено за участі всіх учасників.

Відповідно до пункту 5.2. кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту щомісячно до 15 числа включно кожного місяця.

Згідно з пунктом 9.1 договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за договором виникла заборгованість, яка станом на 17 жовтня 2014 року складає 30 166,45 доларів США та 6006,18 грн, з них: строкова заборгованість за кредитом - 23 075,70 долари США; прострочена заборгованість за кредитом - 4 534,54 долари США; строкова заборгованість за відсотками - 21,94 долари США; прострочена заборгованість за відсотками - 2 534,27 долари США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 3 928,81 грн; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 2 077,37 грн.

Наведений розмір грошових сум як складових заборгованості підтверджений розрахунком заборгованості, вимогою про усунення порушень від 01 жовтня 2014 року, направленою на ім`я відповідачів. За змістом вимоги станом на 01 серпня 2014 року обліковується заборгованість на загальну суму 29 990,96 доларів США, яку позичальнику та поручителю необхідно погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 1/3-363 від 03 січня 2019 року досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 , які розміщені на бланкових рядках в графі « ОСОБА_2 » у примірнику договору поруки № 014/5904/3/18133/2 від 24 листопада 2009 року виконані ОСОБА_2 ; досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 , які розміщені на бланкових рядках в графах « ОСОБА_2 », «Від імені поручителя:» у примірнику додаткової угоди № 1 до договору поруки №014/5904/3/18133/2 від 24 листопада 2009 виконані ОСОБА_2 ; досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 , які розміщені на бланкових рядках в графі « ОСОБА_2 » у примірнику додаткової угоди № 4 від 28 квітня 2011 року до кредитного договору з фізичною особою № 014/5904/3/18133/2 від 19 червня 2008 року виконані ОСОБА_2 .

Останній платіж за договором здійснений 29 січня 2014 року на суму 900 доларів США, який відображено в особовому рахунку, на який надходили кошти від позичальника. Згідно даних цього рахунку Банк розподілив вказану суму в рахунок погашення процентів за користування кредитом та погашення тіла кредиту.

Строк дії поруки визначений пунктом 6.2. договору поруки від 24 листопада 2009 року, яким передбачено, що цей договір діє до настання однієї з наступних обставин: виконання (в тому числі дострокового) Позичальником забезпеченого порукою зобов`язання визначеного в пункті 2.1. цього договору; погашення Поручителем всієї заборгованості Позичальника за Кредитним договором у порядку та строки, визначені цим Договором; також порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «Фідобанк» просилистягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору, яка станом на 17 жовтня 2014 року становить 396 698,52 грн, яка складається з наступного:

строкова заборгованість за кредитом - 23 075,70 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 298858,47 грн;

прострочена заборгованість за кредитом - 4 534,54 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 58727,83 грн;

прострочена заборгованість за відсотками - 2534,27 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 32821,89 грн;

строкова заборгованість за відсотками - 21,94 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 17 жовтня 2014 року становить 284,15 грн;

пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 3928,81 грн;

пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 2077,37 грн.

Ціна позову зазначена, як 396 698,52 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість за кредитним договором в сумі 800 460,76 грн, суд першої інстанції керувався вимогами частини 2 статті 533 ЦК України, згідно якої якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На день ухвалення рішення курс валюти - долара США, що визначений Національним банком України, становить 26,3357 грн - 1 долар США.

При зміні рішення суду першої інстанції апеляційний суд вважав, що позика отримана у іноземній валюті і позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 446/155/16 (провадження № 61-40461св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не вправі змінювати заявлені позивачем вимоги, предмет та підстави позову. З огляду на вищевикладене, оскільки вимог про стягнення процентів за користування вкладом у розмірі 19 572,60 доларів США позивачем не заявлялось, а лише ставилося питання щодо стягнення процентів у розмірі 4 667 доларів США, суди вийшли за межі заявлених позивачем вимог, самостійно змінивши предмет позову, що є неприпустимим».

У пунктах 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно пунктів 1, 2 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суди першої та апеляційної інстанції не з`ясували обставини справи, зміст позовних вимог та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості в зазначеному вище розмірі, чим вийшли за межі заявлених позивачем вимог, самостійно змінивши предмет позову, що є неприпустимим.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року в справі № 446/155/16-ц (провадження № 61-40461св18) колегія суддів вважає, що судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин підстави для закриття касаційного провадження відсутні, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 396, 400 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «К І Партнер» про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року скасувати.

Справу № 295/18103/14-ц передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 травня 2019 року та постанова Житомирського апеляційного суду від 29 січня 2020 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко
І. О. Дундар Є. В. Краснощоков
М. Ю. Тітов