Провадження № 2/645/468/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань - Малій О.Л.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Волкова К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 50 000 грн.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в листопаді 2013 року відповідач звернувся до неї з проханням про позику на особисті потреби у розмірі 50 000 грн. 29.11.2013 року позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 грн., що підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 29.11.2013 року № 29101931. Між сторонами була усна домовленість про позику, письмово договір позики не укладався. Наявність заборгованості підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 29.11.2013 року № 29101931, згідно якої позивачка надала 50 000грн., а відповідач прийняв ці кошти. За своєю суттю квитанція про здійснення касової операції є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Вказану суму відповідач зобов`язався повернути на першу її вимогу. В 2020 році позивач декілька разів усно зверталася до відповідача з вимогою про повернення позики, але останній на її вимоги не реагує, існування будь-якої заборгованості заперечує, на момент звернення до суду позику не повернув.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2020 року дану цивільну справу передано на розгляд до Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.12.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки коштів в бог від позивачки не отримував, усних чи письмових угод з цього приводу не укладав. Зазначає, що на доданій до позовної заяви квитанції № 29101931 від 29.11.2013 року відсутній підпис платника. Вважає, що можливо це частка неповернутої суми за невиконані/ненадані роботи/послуги, оскільки позивачка, як юрист, вела його справи та мала в своєму розпорядженні документи відповідача та зобов`язалася отримати дозвільні документи щодо реконструкції та переводу в нежитловий фонд квартири АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується довіреністю від 28.09.2007 року. Вказані вище документи відповідач від позивачки не отримав, у зв`язку з чим, не зміг реалізувати комерційний проект. В отриманні вказаних документів відповідач втратив інтерес, про що повідомив позивачку ще понад 5 років тому. Кошти за невиконані/ненадані роботи/послуги позивачка так і не повернула, про що останній відповідач понад рік тому нагадував у телефонній розмові. Тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

02.12.2020 року представником відповідача - адвокатом Івенеш Г.Я. подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки в поданій позовній заяві сама позивачка вказує, що письмово договір позики не укладався. На доданій до позовної заяви квитанції № 29101931 від 29.11.2013 року відсутній підпис платника, тобто, доказ того, що саме позивачка поповнила рахунок відповідача. У своєму відзиві від 30.11.2020 року відповідач пояснює вірогідність такого поповнення поверненням частки суми за невиконані/ненадані роботи/послуги, оскільки позивачка, як юрист, вела його справи та мала в своєму розпорядженні документи відповідача та зобов`язалася отримати дозвільні документи щодо реконструкції та переводу в нежитловий фонд квартири АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується довіреністю від 28.09.2007 року. Вказані вище документи відповідач від позивачки не отримав, у зв`язку з чим, не зміг реалізувати комерційний проект. В отриманні вказаних документів відповідач втратив інтерес, про що повідомив позивачку ще понад 5 років тому. Кошти за невиконані/ненадані роботи/послуги позивачка так і не повернула, про що останній відповідач понад рік тому нагадував у телефонній розмові. Вважає, що можливо позивачка поданням позову бажає позбутися боргу.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Волков К.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Івенеш Г.Я. у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до поданої позивачкою ОСОБА_1 в якості письмового доказу по справі копії квитанції № 29101931 від 29.11.2013 року позивачкою ОСОБА_1 здійснено поповнення поточного рахунку відповідача ОСОБА_2 в АТ «ДельтаБанк» на суму 50 000 грн., а.с. 11.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про отримання відповідачем цих грошових коштів. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу.

Наявність наданої позивачкою квитанції не може свідчити проте, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Як передбачено положеннями ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 5 ст.95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Отже, за загальним правилом письмові докази подаються суду за умови наявності в учасника справи оригіналу вказаного письмового доказу.

Положеннями ч.6 ст.85 ЦПК України визначено, що у випадку подання суду копії (електронної копії) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як вбачається із змісту відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 факт позичення у ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 50 000 грн. заперечує, домовленостей про отримання у неї грошей та умов їх повернення не визнає, наголошує на відсутності доказів таких правовідносин між ним та позивачкою та сумнівності поданої позивачкою копії квитанції, на якій відсутній підпис платника.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що оригінал квитанції № 29101931 від 29.11.2013 року в неї був відсутній як на момент подання копії вказаного письмового доказу суду, так і на теперішній час, тобто оригінал вказаного письмового доказу з боку позивачки не поданий.

Крім того, зміст поданої позивачкою квитанції не містить відомостей про передачу позивачкою ОСОБА_1 грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу, умов та обов`язків останнього щодо їх повернення.

За таких обставин, суд не бере до уваги подану позивачкою в якості письмового доказу фотокопію квитанції № 29101931 від 29.11.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.

Тобто, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1, 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групу доказів).

Таким чином, судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту передачі коштів відповідачу. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В зв`язку із залишення позову без задоволення позивачки ОСОБА_1 , яка звільнена від сплати судових витрат по сплаті судового збору при подання позову відповідно до ч.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 144, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 05.05.2021 року.

Суддя Т.В. Бабкова