Справа № 464/3391/20
пр.№ 2/464/31/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2021 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.,

секретар судових засідань Комарницька Р.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 05 серпня 2000 року, який рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року розірвано. За час перебування у шлюбі ними була придбана квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та гараж у будинку АДРЕСА_2 . Право власності на зазначене нерухоме майно було оформлено на відповідача, хоча придбане за спільні кошти. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна неможливо, просить визнати право спільної часткової власності за ним та відповідачем, а саме по Ѕ частки квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та по Ѕ частки гаража, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 за кожним .

01.10.2020 р. позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відоповідачем, який розірвано рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року. Зазначає, що 19.12.2003 року на підставі договору дарування, отримала в дарунок квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яку 10.02.2015 року відчужила, що підтверджується договором купівлі-продажу, за 297 000 грн., які були вкладені у придбання спірної квартири. Оскільки для купівлі квартири не вистачало коштів, нею укладено 16.02.2015 року з ОСОБА_6 договір позики у розмірі 15 000 євро. З допомогою батьків, 16.02.2017 року, нею було виконано усі зобов`язання за договором позики. Вказує на те, що за час шлюбу, відповідач жодного дня не працював, а тому не мав коштів на придбання квартири. Враховуючи зазначене, а також те, що спірна квартира була придбана нею, хоч і за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, просить визнати спірну квартиру її особистою приватною власністю.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні, первісний позов підтримали, надали пояснення аналогічні позовні заяві, вимоги зустрічного позову заперечили, просять відмовити в задоволенні такого.

Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, просить врахувати усі обставини викладенні у такому. Просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідча, показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2000 року, який рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2017 року розірвано.

Як вбачається із інформаційноі довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачем під час шлюбу набуто у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 19.12.2003 року отримала в дарунок, квартиру за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується договором дарування від 19.12.2003 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та посвідченого приватним нотаріусом Львівскього міського нотаріального округу Тимків І.М.

Із договору купівлі-продажу квартири, укладеного 10.02.2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_9 відчужила квартиру за адресою АДРЕСА_3 , останньому за 294 000 грн.

Із акту прийняття-передачі об`єкту інвестування від 17.02.2015 року, вбачається, що на виконання умов договору № 40-10/11/14, укладеного між ТзОВ «ЖБК «Ваш дім» та ОСОБА_9 , останній було передано об`єкт інвестування, а саме квартиру по АДРЕСА_1 , загальною вартістю 593 287 грн. 08 коп. Відповідно до п.7 акту підписанням акту сторони підтвердили виконання зобов`язань з обох сторін.

Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З огляду на те, що квартира, яка була відчужена відповідачкою ОСОБА_9 належала їй особисто, оскільки була подарована, відтак, отримані від її відчуження кошти належали відповідачу особисто. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 10.02.2015 та акту приймання-передачі квартири від 17.02.2015, такі укладені із різницею в декілька днів, що у сукупності із поясненнями сторін, свідчить про те, що спірна квартира придбана у т.ч. і за кошти, які отримані відповідаче за відчуження особисто належного їй майна. Виходячи із вартості спірної квартири на час її придбання - 593 287 грн. 08 коп., особисті кошти відповідача вкладені у її придбання - 294 000 грн., склали оплату Ѕ частки спірної квартири, відтак, зазначена частка належить відповідачу особисто.

Враховуючи відсутність належних і допустимих доказів про оплату решти особистих коштів за придбання спірної квартири, зважаючи на те, що така придбана за час шлюбу сторін, суд приходить до висновку, що Ѕ спірної квартири є об`єктом права спільної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними, а тому слід поділити спільне майно, визначивши частки належні кожній із сторін у спільній власності, а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/4 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 , що в сукупності із часткою належною їй особисто становить ѕ частки у праві спільної власності на спірну квартиру.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання квартири АДРЕСА_4 в цілому особистою власністю ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що такі до задоволення не підлягають, з огляду на часткове задоволення вимог за первісним позовом, що виключає можливість задоволення зустрічного позову із мотивів наведених в обгрунтування часткового задоволення первісного позову.

Суд не приймає до уваги покликань кожної із сторін на укладені довогори позики та показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про дійсність таких договорів, з огляду на те, що такі договори були укладені під час шлюбу, відомості про їх використання не в інтересах сім`ї відсутні, а відтак, підстави для визнання цих коштів належними кожному із подружжя особисто відсутні.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 3 153 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/4 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 3/4 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 .

В решті вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_1 ) 3 153 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 квітня 2021 року

Головуюча: