ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/18/21Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 22-ц/817/515/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №594/18/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 4 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Скала-Подільської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Зоряна Ярославівна про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Скала-Подільської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу Пікуль З.Я. про визнання права власності. Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом права засновника Селянського (фермерського) господарства «Гуменюки», що належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування вимог посилалась на те, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про право власності на цілісний майновий комплекс фермерського господарства «Селянське (фермерське) господарство «Гуменюки» та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 4 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до Скала-Подільської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Зоряна Ярославівна про визнання права власності залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно залишив її позовну заяву без розгляду з підстав невиконання вимог ухвали суду від 4 лютого 2021 року про залишення без руху, оскільки позовну заяву подано у відповідності до вимог ст.175,177 ЦПК України та були підстави для відкриття провадження у справі. Окрім того, на виконання вимог ухвали була надіслана нова редакція позовної заяви, котру суд прийняв та призначив справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 04 березня 2021 року. При цьому суд, всупереч ч.3 ст.185 ЦПК України, неправомірно залишив позов без розгляду. Суд помилково не врахував, що неподання доказів, що підтверджують обставини позовних вимог, не є підставою для залишення заяви без руху та повернення її заявнику, оскільки подання доказів є правом позивача, якому може бути відмовлено у позові за недоведеністю позовних вимог з підстав неподання доказів.

Окрім того, зазначає, що залишення позову без розгляду на стадії підготовчого провадження врегульоване окремою нормою права - п.1 ч.2 ст.200 ЦПК України, яка судом при постановленні оскаржуваної ухвали не застосовувалась. Застосування судом при вирішенні питання щодо залишення позовної заяви без розгляду п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, з урахуванням того, що ці норми стосуються судового розгляду справи по суті є помилковим, а тому їх застосування у підготовчому засіданні не допускається.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, повідомили про розгляд справи за їх відсутності, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунено належним чином недоліки позовної заяви, які були встановлені ухвалою суду від 4 лютого 2021 року, позивачкою не подано доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Скала-Подільської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу Пікуль З.Я. про визнання права власності та просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом права засновника Селянського (фермерського) господарства «Гуменюки», що належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка вказувала, що приватним нотаріусом Пікуль З.Я. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про право власності на цілісний майновий комплекс фермерського господарства «Селянське (фермерське) господарство «Гуменюки» та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання, про що приватний нотаріус вказала у відповіді від 05 серпня 2020 року №195/02-31, котра подана позивачкою до суду (а.с.6). Зокрема, із відповіді приватного нотаріуса Пікуль З.Я. вбачається, що 04 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу Пікуль З.Я. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на майнові права фермерського господарства «Селянське (фермерське) господарство «Гуменюки». Нотаріус вказувала, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк на підставі якої було заведено спадкову справу №14/2012.

Окрім того, до позовної заяви ОСОБА_1 додала квитанцію про сплату судового збору, копію паспорту громадянина України та РНОКПП, копію статуту «Селянського (фермерського) господарства «Гуменюки», та копію свідоцтва про його державну реєстрацію, копю заяви про прийняття спадщини, копію довідки про вартість «Селянського (фермерського) господарства «Гуменюки», судову практику витяги судових рішень із ЄДРСРУ.

В ухвалі від 04 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_1 подала позовну заяву без додержання вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України: до позовної заяви позивачка не надала постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, також суд послався на те, що ОСОБА_1 не зверталася офіційно до нотаріуса про визнання за нею права засновника Селянського (фермерського) господарства «Гуменюки», як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вимог ухвали суду від 04 лютого 2021 року ОСОБА_1 було подано позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно у новій редакції, де позивачка повторно наголосила, що вона зверталася до нотаріуса про визнання за нею права засновника Селянського (фермерського) господарства «Гуменюки», як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у чому їй нотаріусом було відмовлено, про що видано офіційно відповідь від 05 серпня 2020 року №195/02-31.

В оскаржуваній ухвалі про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції виходив із тих обставин, що ОСОБА_1 не усунула недоліків позовної заяви та не надала документів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Вимогами п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин і зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, нормами процесуального права визначено, що кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які вона надає суду у підтвердження своїх позовних вимог, а оцінка достатності наданих доказів судом здійснюється під час судового розгляду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 на власний розсуд обрала спосіб захисту прав та інтересів та подала докази, які, на її думку, обґрунтовують позовні вимоги.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із ненаданням позивачкою ОСОБА_1 доказів у підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, порушує вимоги процесуального права і є передчасним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

За змістом ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, дана ухвала підлягає скасуванню на підставі п.4 ч. 1 ст.379 ЦПК України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 4 березня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуюча Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.