22-ц/804/1318/21
265/1752/21

Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Грішко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2021 року, ухвалену у складі судді Копилової Л.В., повний текст ухвали складено18 березня 2021 року по цивільній справі

за поданням старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бутузової Катерини Вікторівни

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року старший державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бутузова К.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, посилаючись на наступні обставини.

На виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження АСВП № 61199492 з примусового виконання виконавчого документа, а саме, виконавчого листа № 265/9059/14, виданого 28.01.2016 Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ТОВ Тофіс-Сервіс за кредитним договором № 172/MPL-ліміт від 15.01.2010 в розмірі 2199274,01грн, на заставне майно - транспортні засоби за договором застави № 172/MPL-ліміт/ЗТ від 15.01.2010, а саме вантажний сідловий тягач DAF модель TE95XF, 2002 року випуску, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 .

Боржникові ОСОБА_1 в установленому законом порядку була направлена копія постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте, рішення суду тривалий час боржником не виконується. У зв`язку із ухиленням боржника від виконання судового рішення, який не вживає заходів до виконання цього рішення, державний виконавець просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2021 року подання старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бутузової К.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, задоволено.

Обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язання у виконавчому провадженні № АСВП № 61199492 з примусового виконання виконавчого листа № 265/263/9059/14, виданого 28.01.2016 Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості ТОВ Тофіс-Сервіс за кредитним договором № 172/ MPL-ліміт від 15.01.2010 в розмірі 2199274,01грн, за яким звернуто стягнення на заставне майно транспортні засоби за договором застави № 172/MPL-ліміт /ЗТ від 15.01.2010, а саме, вантажний сідловий тягач DAFмодель TE95XF, 2002 року випуску, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Задовольняючи подання, суд першої інстанції, виходив з того, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, з встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичні особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконань зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями із стягненням періодичних платежів. Судом взято до уваги положення ч. 4 ст. 441 ЦПК Україн та враховано, що вирішення питання, пов`язаного з обмеженням боржника конституційного права, передбаченого ст. 33 Конституції України є тимчасовим заходом, пов`язаним із ухиленням ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, що набрало законної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга (а.с. 35-37) вмотивована наступним. З урахуванням Закону України Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України, ст. 18 Закону України Про виконавче провадження саме державний виконавець зобов`язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником ОСОБА_1 рішення суду.

На адресу ОСОБА_1 дійсно було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2020, постанови про арешт коштів боржника від 17.12.2020, 26.03.2020, 12.02.2020, постанову про розшук майна боржника від 24.03.2020, копію виконавчого листа разом із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон від 09.03.2021. Але всі зазначені постанови та документи були надіслані лише в березні 2021 року і отримані особисто 19.03.2021, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти.

Державний виконавець не надсилав вчасно постанов, не надсилав викликів, не здійснював викликів за телефоном, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконати вимоги державного виконавця щодо подання документів, бо він просто не знав, що мається таке виконавче провадження. Задоволення подання є передчасним.

В матеріалах справи у якості доказу надсилання документів на адресу ОСОБА_1 міститься копія якогось документу (можливо конверту) з якого вбачається, що поштове відправлення за номером 344 було повернуто зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Проте, зазначене відправлення взагалі не зареєстровано в системі. Інших доказів надсилання державним виконавцем ОСОБА_1 документів не надано. Виконавець зобов`язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Крім того, під час попередніх виконавчих проваджень ОСОБА_1 неодноразово надавав відомості та пояснення державним виконавцям та навіть співробітникам поліції, він надав всі документи щодо розшукуваного майна. Тобто, ОСОБА_1 співпрацював з органами ДВС та поліції і вчасно надавав усі відомості щодо майна.

У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Лівобережного відділу ДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бутузова К.В. зазначила, що на виконанні Лівобережного відділу ДВС перебуває виконавче провадження АСВП 61199492 з примусового виконання виконавчого листа № 263/9059/14 виданого 28.01.2016 Жовтневим районним судом м. Маріуполя, в рахунок погашення заборгованості ТОВ Тофіс-Сервіс за кредитним договором № 172/MPL ліміт від 15.01.2010 в розмірі 2199274,01грн, звернення стягнення на заставне майно транспортні засоби за договором застави № 172/MPL-ліміт/ЗЕ від 15.01.2010, а саме, вантажний сідловий тягач DAFмодель TE95XF, 2002 року випуску, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Даний виконавчий документ надійшов на примусове виконання до відділу ДВС в-третє; повертались документи стягувачу на підставі п. 7 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

07.02.2020 виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. Згідно поштового відправлення постанова повернулась до ВДВС з відміткою за закінченням строку зберігання.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, зокрема, двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на грошові кошти боржника в АТ КБ Приватбанк, АТ Універсал Банк, АТ ПУМБ, АТ Альфа банк, АТ Сбербанк, АТ Райффайзен банк Аваль, АТ Ощадбанк, АТ ОКСІ банк, АТ ТАСкомбанк, ПАТ КБ Індустріал Банк, ПАТ Банк Восток, АТ ПроКредитбанк. На заарештованих рахунках відсутні кошти для задоволення вимог стягувача.

Згідно відповіді МВС України транспортний засіб за боржником зареєстрований та 24.03.2020 оголошений у розшук, але на теперішній час не розшукано.

Згідно відповіді з ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії інформацію не знайдено, про осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами та цивільно-правовими договорами які працюють за трудовими договорами та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи -інформацію не знайдено.

Згідно акту державного виконавця від 01.03.2021 боржник за вказаною адресою не мешкає, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Трактори та інша сільськогосподарська техніка за ОСОБА_1 не зареєстровані. Реєстрація великотонажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування за ОСОБА_1 не здійснювалась.

Отже, боржником, попри вжиті виконавцем заходи, рішення виконано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ ПУМБ зазначив, що подана апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Станом на час розгляду скарги ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яка було подана до суду 05.04.2021, обставини щодо наявності відкритого Лівобережним ВДВС у м. Маріуполі 07.02.2020 виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом про звернення стягнення на транспортний засіб вантажний сідловий тягач DAF, модель TE95XF, 2002 року випуску, шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , не спростовані.

Вказаний транспортний засіб неодноразово був оголошений у розшук органами ДВС (ВП № 50033303), про що ОСОБА_1 було достовірно відомо. Жодних доказів стосовно того, що транспортний засіб був відчужений у встановленому законом порядку апелянт не надав.

На теперішній час вказаний автомобіль зареєстрований за боржником ОСОБА_1 місцезнаходження якого ним приховується з метою ухилення від виконання рішення суду. Належних доказів вибуття транспортного засобу предмета застави із володіння боржника не надано.

Жодних звернень від боржника-заставодавця на адресу АТ ПУМБ щодо втрати предмета застави не було, як і не було звернень щодо вирішення питання про його заміну.

В постанові Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 905/2458/16 зазначено, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії виконанню остаточного судового рішення чи навпаки перешкоджає такому виконанню.

Виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника.

Заявник у своїй заяві не навів жодних доводів, які б стосувались питань виконання виконавчого документа, у справі немає доказів помилковості видачі виконавчого документа, невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, відсутності обов`язку боржника у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається за участю представника заінтересованої особи стягувача АТ ПУМБ, а також у відсутність повідомлених про дату, час і місце розгляду справи представника заявника - Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Бутузової К.В., від якої надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (а.с. 66), а також у відсутність боржника ОСОБА_1 (а.с. 61), неявка яких не перешкоджає розглядові справи в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, на виконанні в Лівобережному ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження № 61199492 з примусового виконання виконавчого листа №263/9059/14, виданого 28.01.2016 Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості ТОВ Тофіс-Сервіс за кредитним договором № 172/ MPL-ліміт від 15.01.2010 в розмірі 2199274,01грн, за яким звернуто стягнення на заставне майно транспортні засоби - за договором застави № 172/MPL-ліміт /ЗТ від 15.01.2010, а саме: вантажний сідловий тягач DAFмодель TE95XF, 2002 року випуску, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (а.с. 5).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.09.2019 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Постановою державного виконавця Лівобережного ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 26.03.2020 накладено арешт на кошти боржника в АТ ПУМБ, АТ Альфа банк, АТ Сбербанк, АТ Райффайзен банк Аваль, АТ Ощадбанк (а.с. 8).

Постановою від 17.12.2020 накладено арешт на кошти боржника в АТ ОКСІ банк, АТ ТАСкомбанк, ПАТ КБ Індустріал Банк, ПАТ Банк Восток, АТ ПроКредитбанк (а.с. 9).

Постановою від 12.02.2020 накладено арешт на всі рахунки боржника (а.с. 10, 11).

Згідно відповіді на запит № 9624688 від 11.02.2021 МВС України за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб DAF, модель TE95XF, 2002 року випуску, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та який постановою від 24.03.2020 оголошено у розшук (а.с.12, 13).

Згідно відповіді № від 11.02.2021 Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії інформацію про боржника не знайдено (а.с. 14,15).

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України у боржника відсутні відкриті рахунки та боржник не працює (а.с. 16, 17).

З акту державного виконавця від 01.03.2021 вбачається, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою не проживає (а.с. 18).

Згідно інформації Головного управління Держпраці у Донецькій області реєстрація великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування ОСОБА_1 не здійснювалась (а.с. 21).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016

№ 1404-VIII (далі за текстом Закон № 1404-VIII): виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із принципів у цивільному судочинстві є принцип пропорційності (ст. 13 ЦПК України). Дотримання засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, крім іншого, передбачено п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пп. 1, 3, 7, 8 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулюється Законом України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 № 3857-XII з подальшими змінами в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин у даній справі (далі за текстом Закон № 3857-XII).

Відповідно до ст. 6 Закону № 3857-XII право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п. 5).

Підставою для тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Для реалізації такого обмеження під час здійснення виконавчого провадження виконавець на підставі п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі, наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України Про виконавче провадження тощо.

З наявних у даній справі матеріалів виконавчого провадження, що в копії долучені заявником, вбачається обґрунтоване звернення державного виконавця із поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 з дотриманням вимог п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження після учинення низки регламентованих п.п. 1, 3, 7, 8 ч. 3 ст. 18 цього Закону дій, а саме: запитування у МВС України, УПФУ, ДФС України, 12-ти банківських установах, а також використання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тощо інформації про рахунки, наявні на них грошові кошти, про належне на праві власності нерухоме і рухоме майно, отримувані доходи, накладення арешту на кошти і майно боржника.

В ході виконавчого провадження з`ясовано, що у власності боржника перебуває транспортний засіб DAF, модель TE95XF, 2002 року випуску, шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , відносно якого державним виконавцем прийнято рішення 24.03.2020 про оголошення ТЗ у розшук.

Зі здобутої державним виконавцем інформації вбачається, що у боржника відсутні відкриті рахунки у банках. ОСОБА_1 , будучи особою працездатного віку (1981 року народження), не працює, пенсії не отримує.

З винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2020 і направлення її копії рекомендованою кореспонденцією боржникові на його адресу, зазначену у виконавчому документі, що відповідає вимогам до ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VIII, йому запропоновано подати декларацію про доходи та майно.

Але ж будь-яких дій, направлених на виконання судового рішення, в тому числі з подання державному виконавцю декларації про доходи, надання пояснень державному виконавцю щодо причин невиконання рішення суду тощо, боржником не вчинено, в тому числі і до стадії вирішення даної справи апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В суді апеляційної інстанції представник стягувача ПАТ ПУМБ Ніколенко М.Ю. наголосив на невчиненні боржником жодних дій з надання забезпеченого транспортного засобу на реалізацію або його ініціативи з виконання судового рішення в забезпечення вимог кредитора іншими альтернативними способами.

Таких обставин не спростовано боржником і на стадії апеляційного перегляду справи.

Отже, боржник ОСОБА_1 , апелюючи на прийняте судом процесуальне рішення, не надав доказів його добросовісної поведінки, як боржника, що свідчили б про його намагання виконати судове рішення, і не довів, що будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини непереборного характеру зашкоджують виконанню судового рішення про звернення стягнення на транспортний засіб в забезпечення вимог кредитора в розмірі 2199274,01грн.

Відтак, апеляційний суд пересвідчився, що, за відсутності переконливих доказів вибуття забезпеченого транспортного засобу з володіння боржника, в нього є всі реальні можливості виконати судове рішення, від чого боржник ухиляється.

Суд першої інстанції прийняв до уваги зібрані у справі докази і дав їм належну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що є підставою для застосування в порядку ст. 441 ЦПК України такого превентивного заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі держави до виконання зобов`язань, пов`язаних із зверненням стягнення на заставний транспортний засіб. З цим колегія суддів погоджується, зважаючи на те, що боржник, з моменту набуття рішенням чинності, в ході тривання виконавчого провадження і розгляду справи в суді, маючи закордонний паспорт громадянина України, має можливість виїзду за межі держави з метою ухилення від виконання рішення суду.

Як передбачено статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території (частина перша).

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною (частина друга).

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (частина третя).

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільств (частина четверта).

При цьому, у Європейського суду з прав людини склалася з цього питання стала практика.

Так, у справі Рінер проти Болгарії Європейський суд з прав людини відмітив, що дотримуючись принципу пропорційності, заборона на виїзд з країни на підставі несплати податків може бути виправдана, якщо служить метою стягнення заборгованості. Таким чином, таке обмеження не може бути перетворено у вид покарання відносно неможливості сплати.

Хоча вказане рішення стосується обмеження виїзду, пов`язаного із несплатою податків, на думку колегії суддів, принцип пропорційності та неможливості використання тимчасового обмеження виїзду за кордон як покарання можна застосувати і до відносин, пов`язаних із виконанням рішень у цивільних справах.

Відтак, аналізуючи матеріали справи колегія суддів приходить до переконання, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як слушно зазначив суд першої інстанції, є превентивним заходом тимчасового характеру.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова