Справа № 513/683/20
Провадження № 2/513/39/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Коржан О.В., представника позивача адвоката Манової І.М., представника відповідача адвоката Реу Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сарата цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Манової І.М., до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2020 року до Саратського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Манової І.М. до Старосільської сільської ради Одеської області про тлумачення заповіту, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить здійснити тлумачення заповіту, що був складений ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Старосільської сільської Ради народних депутатів Саратського району Одеської області за №139, як про вираження волі спадкодавця заповісти спадкоємцю ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД №0286878 щодо його майнового права на земельну частку (пай), яке на час відкриття спадщини підтверджується: Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №022735, виданим 16 липня 2004 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №022737, виданим 16 липня 2004 року.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 20 квітня 2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Старосільської сільської Ради народних депутатів Саратського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за № 139. В зазначеному заповіті він зробив таке розпорядження: "моє право на земельну частку (пай) серії ОД №0286878 колективного сільськогосподарського підприємства ВАТ ім.Чапаєва, в кількості 2,8 умовних кадастрових гектарах заповідаю ОСОБА_1 , а також акції по сертифікату № НОМЕР_1 ".

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Манова І.М. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Реу Р.В. заперечив проти задоволення вимог та просив відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що з тексту заповіту вбачається, що ОСОБА_3 заповідав позивачу право на земельну частку (пай), а не право на земельні ділянки на які видані державні акти.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію учасників процесу, встановив таке.

20 квітня 2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Старосільської сільської Ради народних депутатів Саратського району Одеської області, який зареєстрований за №139, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів позивачу належне йому право на земельну частку (пай) серії ОД №0286878 колективного сільськогосподарського підприємства ВАТ ім.Чапаєва, в кількості 2,8 умовних кадастрових гектара та акції по сертифікату № НОМЕР_1 (а.с.17, 46).

16 липня 2004 року ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0286878 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №022735, згідно якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,45 га, розташованої на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області масив НОМЕР_2 ділянка НОМЕР_3 , кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0007 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №022737, згідно якого ОСОБА_3 є співвласником земельної ділянки площею 5,05 га, розташованої на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області масив НОМЕР_4 ділянки НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; масив НОМЕР_9 ділянка НОМЕР_10 , частка ОСОБА_3 складає 0,72 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області 22 липня 2008 року (а.с.9, 38).

Відповідно до відповіді відділу у Саратському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеські області №104/179-20 від 11 серпня 2020 року державні акти на право власності на земельну ділянку серії ОД №022735, ОД №022737 видані взамін сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД №0286878 (а.с.18).

11 серпня 2020 року ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Сулакова І.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.19).

11 серпня 2020 року приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. відмовлено у видачі ОСОБА_4 , яка діє від імені ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,45 га, розташовану на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області, масив № НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_3 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 08 вересня 2020 року № 61580982 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 61580990 (заповіти/спадкові договори), витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа №252-2007, однак свідоцтва про право на спадщину не видавалися, є чинний заповіт від 20 квітня 2004 року, номер в реєстрі 139 (а.с. 34, 35). Судом досліджена спадкова справа, з якої вбачається, що 31 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , 02 вересня 2020 року до нотаріуса звернулась ОСОБА_5 з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 1,40 га та 2,45 га, після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 25 грудня 2008 року ОСОБА_6 в задоволенні позову до Старосільської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2009 року рішення Саратського районного суду Одеської області від 25 грудня 2008 року залишено без змін.

Положеннями ст.1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.4 ст.1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, яким згідно зі ст.1220 ЦК України є день смерті особи. Згідно зі ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах; до числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

За змістом положень ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями; у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно з статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання.

Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

При цьому, потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).

За вимогами пункту 9 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

02 жовтня 2019 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв у справі № 539/1594/17 Постанову, в якій зазначив, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

Судом встановлено, що на дату відкриття спадщини, право ОСОБА_3 , на частку (пай), підтверджене сертифікатом №0286878, було припинене і за життя спадкодавцю були видані відповідні державні акти на право власності на земельну ділянку.

Зі змісту заповіту ОСОБА_3 чітко вбачається, що об`єктом спадкування є сертифікат на право на земельну частку (пай), що в розумінні положень земельного законодавства, чинного на момент укладення заповіту, є правовстановлюючим документом на реалізацію його володільцем права вимоги на відведення земельної частки в натурі.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 335/9398/16-ц.

Судом встановлено, що текст заповіту не містить ані суперечностей, ані неточностей, складений зі слів заповідача, а також з урахуванням того, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін до змісту заповіту, суд приходить до висновку що текст заповіту ОСОБА_3 від 20 квітня 2004 року не підлягає тлумаченню, а позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 213, 1217, 1223, 1233, 1245, 1256, 1277 ЦК України, ст. 2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 206, 258-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Манової І.М., до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 про тлумачення заповіту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29 квітня 2021 року.

Суддя К. Ю. Рязанова