Постанова

Іменем України

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 755/3293/16-ц

провадження № 61-7580св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником - адвокатом Опря Наталією Леонідівною, на постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» (далі - СДП «Укрспецюст»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева І. А. про визнання недійсними протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, прилюдних торгів з реалізації об`єкту нерухомого майна та свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом.

Позовна заява мотивована тим, що підставою відкриття Відділом державної виконавчої служби Харківського району міста Києва виконавчого провадження № 6-84/5 став виконавчий напис № 1964 від 26 травня 2000 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О. П., яким пропонувалось стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» невиплачену в строк заборгованість за договором № 99/49Ф на обслуговування за кредитною картою від 24 травня 1999 року у сумі 9 235 дол. США та 550 грн, що сплачені за вчинення нотаріальної дії за рахунок заставного майна.

Вказувала, що в межах процедури виконавчого провадження на прилюдних торгах у червні 2001 року було продано належну їй квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом застави. За наслідками проведення прилюдних торгів СДП «Укрспецюст» було затверджено протокол № 1 від 14 червня 2001 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, переможцем прилюдних торгів стала ОСОБА_2 , на ім`я якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим I. A. видано свідоцтво, внесене до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26 травня 2000 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О. П., зареєстрований в реєстрі за № 1964, яким звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Зазначає, що оспорюванні прилюдні торги від 14 червня 2001 року та реалізація спірного об`єкту нерухомого майна проводились на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому визнано таким, що не підлягає виканню з моменту вчинення, а тому правові підстави для проведення цих прилюдних торгів відсутні.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати недійсними: протокол № 1 від 14 червня 2001 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсним; прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_2 ; свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., внесене до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року відповідача СПД «Укрспецюст» замінено на відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року було прийнято часткову відмову позивачки від позову, провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева І. А. в частині визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., внесеного до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000, закрито.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року було прийнято відмову позивачки від позову в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом, провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева І. А. в частині визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., внесеного до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000, закрито.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки, відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 як боржник в процедурі виконавчого провадження, не є стороною правочину купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна з прилюдних торгів та не може вимагати визнання недійсним його результатів із застосуванням механізму, передбаченого статтями 215-216 ЦК України, а тому застосування наслідків недійсності правочину не поширюються на права позивачки, захист прав якої можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову за наявності підстав встановлених статтею 388 ЦК України.

Не погодившись з такими рішеннями місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення місцевого суду скасовано та постановлено нове рішення у справі про задоволення позову.

Визнано недійсним протокол № 1 від 14 червня 2001 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яким являється квартира АДРЕСА_2 та свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., внесене до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки, виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого було звернено стягнення на квартиру позивача, яке є її єдиним житлом, визнано судом таким, що виконанню не підлягає, тому підстава для проведення прилюдних торгів була відсутня, у зв`язку з цим наявні правові підстави для визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації цього нерухомого майна, протоколу № 1 від 14 червня 2001 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та відповідного свідоцтва.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Опря Н. Л., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що рішення районного суду, яким виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого державним виконавцем було звернуто стягнення на належну позивачці квартиру, був визнаний таким, що не підлягає виконанню, набрало законної сили після закінчення строку для його апеляційного оскарження. Проте, позивачка обґрунтовувала свої вимоги про недійсність прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, які мали місце в 2001 році, саме наявністю цього рішення від 31 жовтня 2014 року.

На думку заявника, наявність підстав для визнання того чи іншого договору недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, в тому числі й щодо недійсності правочину.

Крім того, вважає, що суд апеляційної інстанції при постановлені свого судового рішення вийшов за межі не тільки доводів та вимог апеляційної скарги, але й за межі позовних вимог, зокрема, задовольнивши позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., провадження за якими судом було закрито.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просила задовольнити касаційну скаргу та скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

29 травня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

26 травня 2000 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федоришин О. П. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1964, на підставі договору застави № 99/49Ф, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіної О. І. 28 травня 1999 року та зареєстрованого за реєстровим номером 1485. Цим виконавчим написом було запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» невиплачену в строк заборгованість за договором №99/49Ф на обслуговування за кредитною картою від 24 травня 1999 року за період з 25 липня 1999 року по 12 травня 2000 року процентів в сумі 1 053 дол. США, кредиту у сумі 8 000 дол. США, пені у сумі 182 дол. США, що загалом складає 9 235 дол. США, та 550 грн витрат, що сплачені за вчинення нотаріальної дії за рахунок заставленого майна. Заборгованість запропоновано стягнути за рахунок заставленого майна ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 .

14 червня 2001 року відбулися прилюдні торги з реалізації предмету застави - квартири АДРЕСА_1 , переможцем яких стала ОСОБА_2 .

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07 червня 2012 року, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року у цивільній справі № 752/14382/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федоришина О. П. та ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О. П. 26 травня 2000 року, зареєстрований в реєстрі за № 1964, яким звернуто стягнення на квартиру ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., внесеного до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

У пункті 132.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) вказано, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Установлено, що 16 травня 2016 року представник позивача - адвокат Андреєва О. Г. в судовому засіданні подала до суду першої інстанції заяву про відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева І. А. про визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., занесеного до реєстру правочинів 19.07.2001 року за № 4000.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року було прийнято відмову позивачки від позову в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом. Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева І. А. в частині визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., внесеного до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000, закрито.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статтею 367 ЦПК України, згідно з положеннями якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції був позбавлений процесуальної можливості вирішувати вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Разом із тим, апеляційний суд розглянув та вирішив по суті вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева І. А. про визнання свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом, недійсним, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання свідоцтва недійсним прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення в цій частині.

Частинами першою, другою статті 412 ЦПК України визначено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

При таких обставинах, приймаючи до уваги положення частини шостої статті 367 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення вимог про визнання свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А., внесеного до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000, підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними протоколу № 1 від 14 червня 2001 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_2

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

При цьому, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була в належному процесуальному статусі залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Подібний за змістом висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Встановлено, що за наслідками проведення прилюдних торгів СДП «Укрспецюст» було затверджено протокол № 1 від 14 червня 2001 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, переможцем прилюдних торгів стала ОСОБА_2 , на ім`я якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим I. A. видано свідоцтво, внесене до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07 червня 2012 року ОСОБА_2 передала квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 .

Отже, станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 була власником спірної квартири.

Встановлено, що ОСОБА_3 позивачкою відповідачем у позовній заяві не зазначена, ОСОБА_1 клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем ( ОСОБА_3 ) чи про залучення ОСОБА_3 до участі у справі як співвідповідача не заявляла.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як відповідача/співвідповідача є підставою для відмови у задоволенні відповідних позовних вимог через неналежний суб`єктний склад.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що спір з приводу порушення права власності позивачки на спірну квартиру у ОСОБА_1 існує, зокрема, з ОСОБА_3 , яка на підставі нотаріально посвідченого 07 червня 2012 року договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 є власницею цієї квартири.

Разом із тим, ОСОБА_3 в якості співвідповідача у справі, яка розглядається, не залучена.

Вказані обставини, на думку колегій суддів Верховного Суду, є самостійної підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та прилюдних торгів з реалізації об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Зважаючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними протоколу № 1 від 14 червня 2001 року про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_2 , ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, вказане судове рішення у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником - адвокатом Опря Наталією Леонідівною, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та прилюдних торгів з реалізації об`єкту нерухомого майна скасувати.

Увалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, прилюдних торгів з реалізації об`єкту нерухомого майна - відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим Ігорем Анатолійовичем, внесеного до реєстру правочинів 19 липня 2001 року за № 4000, скасувати.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун