Справа № 195/2077/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

27.04.2021 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна (м.Київ, вул. Фізкультури, 28Д, ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, -

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ТОВ ОТП Факторинг Україна звернувся до суду до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних.

Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №МL-0ВU/114/2008 року за умовами якого Відповідач-1 отримав кредит в сумі 54 000,00 дол. США.

Згідно п. 3 ч. 1 Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка 5.49 % відсотків річних + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з 11.03.2009 р. до 13.11.2009 р. - фіксована процентна ставка 8,37 % річних, з 11.09.2009 р. - плаваюча процентна ставка 6.47 % відсотків річних + FIDR .

Пунктом 1.9.1 ч.2 кредитного договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст. 3 цих і договорів) та/або умов договору поруки.

09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-0BU/114/2008 за умовами якого Відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання заповідати за повне та своєчасне виконання Відповідачем-1 всіх боргових зобов`язань які виникають з умов Кредитного договору №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року, та як солідарні із позичальником боржники.

25.11.2011 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року.

Таким чином, у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 04.10.2017 року Томаківським районним судом Дніпропетровської обл. по справі № 195/639/17 було винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-310/64/2008 від 09.07.2008 року в розмірі - 28 157,47 дол. США, що еквівалентно 704 429,90 грн. та судовий збір - 10 566,45 грн.

Отже, судовим Рішенням, яке набрало законної сили стягнуто заборгованість саме у національній валюті - гривні.

Вищевказане рішення Томаківського районного суду м. Дніпропетровська по справі №195/639/17 від 04.10.2017 р. на сьогоднішній день фактично не виконано. Даний факт підтверджується наступними доказами:

-Постановою про повернення виконавчого документа стягувану по боржнику ОСОБА_1 ;

-Постановою про повернення виконавчого документа стягувану по боржнику ОСОБА_2 ;

-Довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 10.12.2020 р. про стан боргу (розрахунок боргу).

Згідно Довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 10.12.2020 р., заборгованість за кредитним договором № МL-310/64/2008 від 09.07.2008 року не погашена та становить:

-650 673,90 грн. - борг за кредитом,

Отже, Позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року у сумі 183 676,47 грн. за останні 3 роки, що передували зверненню до суду, а саме:

-125 059.35 грн. - інфляційні втрати за кредитом за період з 10.12.2017 року по 10.12.2020 року;

-58 617.12 грн.- заборгованість 3% річних за кредитом за період з 10.12.2017 року по 10.12.2020 року.

Короткий зміст відзиву на позов.

Відповідачі проти позову заперечують частково, надали декілька відзивів на позов з власними розрахунками заборгованості 3% річних за кредитом, проти стягнення інфляційних витрат заперечують у повному обсязі.

Аргументи учасників справи.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі проти позову заперечують частково.

Фактичні обставини справи , встановлені судом.

Судом встановлено наступне:

09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №МL-0ВU/114/2008 року за умовами якого Відповідач-1 отримав кредит в сумі 54 000,00 дол. США. (а.с.4-7).

09.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-0BU/114/2008 за умовами якого Відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання заповідати за повне та своєчасне виконання Відповідачем-1 всіх боргових зобов`язань які виникають з умов Кредитного договору №МL-0ВU/114/2008 від 09.07.2008 року, та як солідарні із позичальником боржники (а.с.12).

04.10.2017 року Томаківським районним судом Дніпропетровської обл. по справі № 195/639/17 було винесено рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-310/64/2008 від 09.07.2008 року в розмірі - 28 157,47 дол. США, що еквівалентно 704 429,90 грн. та судовий збір - 10 566,45 грн.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу по боржнику ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 714996,35 виконавчий документ повернуто стягувачу.( а.с.22)

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу по боржнику ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості у розмірі 714996,35 виконавчий документ повернуто стягувачу.( а.с.23).

Відповідно позивач надає розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 станом на 10.12.2020 р. на загальну суму 650673,90 грн. (а.с.15).

2. Мотивувальна частина

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не належить , з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 40 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд України здійснив аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві з метою забезпечення однакового застосування законодавства у вирішенні справ зазначеної категорії, виявлення проблемних і спірних питань у судовій практиці.

Грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і насамперед виникають у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Питання про цивільно-правову відповідальність за порушення грошових зобов`язань потребує ретельного вивчення та удосконалення, що зумовлено, зокрема, теперішньою ситуацією із кризою неплатежів.

Відповідальність за порушення грошових зобов`язань регламентується главою 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законами України від 7 грудня 2000 р. №2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12 липня 2001 р. № 2664-ІП «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ), від 7 березня 1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування», від 1 липня 2004 р. № 1961- IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», від 5 квітня 2001 р. № 2346-ПІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-ПІ), від 24 червня 2004 р. № 1875- IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №1875- IV ), Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах повноважень, що визначені Законом України від 20 травня 1999 p. № 679- XIV «Про Національний банк України».

За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, про що зазначено у постанові ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15 ). ВСУ в цьому випадку, підкреслив, «що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання…», тобто сума, яка розраховується на підставі ст. 625 ЦК повинна розраховуватись у валюті зобов`язання. Якщо порушене зобов`язання в гривні, то в гривні, якщо в доларах США, то в доларах США.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У справі, що розглядається, встановлено, що предметом договору кредиту є іноземна валюта - долари США.

Позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат заявлено позивачем у гривні.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено обставини на які він посилається при зверненні до суду з даним позовом, а тому, відсутні підстави для його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 258-259, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна (м.Київ, вул. Фізкультури, 28Д, ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( проживаючі та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення в солідарному порядку інфляційних витрат та 3 % річних за кредитним договором № ML-0BU/114/2008 від 09.07.2008 року у сумі 183 676,47 грн. за останні три роки, що передували зверненню до суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 06.05.2021 року.

Суддя: Л. А. Кондус