Справа № 513/1005/20
Провадження № 2/513/109/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., представника позивачки адвоката Смирнова В.В., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Гудима І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі її представника адвоката Смирнова Віктора Вікторовича до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою,

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2020 року позивачка ОСОБА_2 в особі її представника адвоката Смирнова В.В. звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточненої заяви від 03 грудня 2020 року (а.с.44), просить встановити факт їх спільного з відповідачем проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою у період з серпня 2011 року по 18 липня 2014 року, а також стягнути з відповідача усі судові витрати.

Позов обґрунтувала тим, що у 2007 році ОСОБА_2 познайомилася з відповідачем, в них виникли відносини, а з 01 серпня 2011 року вони почали спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в орендованому будинку АДРЕСА_1 .

Позивачка закінчила денне відділення Одеського національного економічного університету та отримавши вищу освіту, з липня 2011р. почала працювати в ПАТ "КБ Акордбанк", а у лютому 2012 перейшла працювати до ПАТ КБ "Приват банк" на вищу посаду. ОСОБА_1 неофіційно працював в автосервісі у м.Одеса.

Позивачка стверджує, що у 2012 році діючи в спільних сімейних інтересах ОСОБА_1 уклав з СТ "ЖБК "Будова-Рієлт" договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/14, за яким після закінчення будівництва у 2014 р. отримав від забудовника за актом прийому - передачі квартиру АДРЕСА_2 , а у 2015 р. оформив на своє ім`я свідоцтво про право власності.

Зазначає, що у жовтні 2013 року як подружня пара вони пройшли медичне обстеження в Центрі репродуктивної та відновної медицини Одеського державного медичного університету.

18 липня 2014 року сторони офіційно зареєстрували шлюб.

Приблизно в грудні 2014 р. в квартирі АДРЕСА_2 вони розпочали ремонт, після закінчення якого в березні 2015 року переїхали до неї жити. У січні 2017 р. позивачка зареєструвалась за зазначеною адресою.

У серпні 2016 року, діючи в інтересах сім`ї вона уклала договір купівлі-продажу майнових прав з ТОВ "ВАЛЕО-ІНВЕСТ" на отримання однокімнатної квартири будинку АДРЕСА_3 та відповідно умов цього договору почала поетапно сплачувати її вартість. Крім того, в червні 2017 року на ім`я ОСОБА_1 вони придбали автомобіль OPEL OMEGA 2003 року випуску державний номер НОМЕР_1 .

06.06.2018 року позивачка та відповідач розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу у червні 2018 року позивачка сплатила ТОВ "ВАЛЕО-ІНВЕСТ" залишок вартості за придбані майнові права на отримання однокімнатної квартири в будинку АДРЕСА_3 , отримавши за актом прийому-передачі квартиру АДРЕСА_4 .

Позивачка вважає, що квартира АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_4 та автомобіль OPEL OMEGA 2003 року випуску, є їх спільним майном, набутим за час спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки які не перебували у шлюбі між собою та під час знаходження у шлюбі і відповідно до ч.1 ст. 69 СК України вона має право на поділ цього майна.

Позивачка звернулася до Приморського районного суду м. Одеса із позовом до ОСОБА_1 про визнання майна, до складу якого поміж іншого входить і квартира АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності та його поділ. ОСОБА_1 заявив до неї зустрічний позов про визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом його особистої приватної власності, в якому замовчує факт їх поживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу в орендованому нами будинку АДРЕСА_1 з серпня 2011 р. по липень 2014 р. та стверджує що ця квартира придбана до шлюбу і за його особисті кошти. Позови об`єднані в одне провадження у цивільній справі № 522/14809/19.

Позивачка зазначає, що в своєму позові до ОСОБА_1 у цивільній справі № 522/14809/19, вимогу про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки які не перебували у шлюбі між собою з серпня 2011 р. по 18 липня 2014 р. вона не заявила. Заяву про зміну предмету позову, в частині доповнення заявлених позовних вимог ще однією вимогою про встановлення факту нашого спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою з серпня 2011р. по 18 липня 2014р., у підготовчому судовому засіданні 27.10.2020р. Приморський районний суд. м. Одеси не прийняв пославшись на невідповідність такої дії ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Тому вона вимушена була заявити цю вимогу ОСОБА_1 окремим позовом за його зареєстрованим місцем проживання в Саратському районі Одеської області.

Ухвалою Саратського районного суду від 24 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання (а.с.38).

Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року були задоволені клопотання представника позивача про виклик свідків та відповідача про долучення додаткових доказів. Підготовче засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.84).

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Смирнов В.В. позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав з підстав викладених у відзиві (а.с. 61-62). Послався на те, що дійсно він винаймав за свої власні кошти, будинок за адресою АДРЕСА_1 , де періодично проживала і позивачка, з якою у нього були близькі відносини. Однак, будь-якого спільною господарства вони не вели, оплачував оренду він самостійно, спільного бюджету з позивачкою не мали. Щодо придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , то відповідач стверджує, що згідно довідки про доходи за 2010, 2011 р. він здійснив придбання за власні кошти вказану нерухомість.

Крім того, у вказаний період 2011-2014 роки відповідач підтримував тісні відносини з колишньою дружиною - ОСОБА_3 , не зважаючи на розірвання з нею шлюбу у 2011 році, оскільки в них є спільна донька - ОСОБА_4 . Вказані відносини полягали в тому, що він періодично відвідував колишню дружину та доньку за місцем їх проживання - Одеська область, Саратський р-н, с. Сергіївка, залишався на декілька днів у них, допомагав з побутом та матеріально.

Відповідач стверджує, що до реєстрації шлюбу, а саме до 18.07.2014 року він з позивачкою мав близькі стосунки, але не вів спільного господарства, не мав спільного сімейного бюджету та спільно не вирішував побутових проблем. Доказів щодо проживання однією сім`єю, спрямованого на довготривалі відносини в спірний період ОСОБА_2 не надала, а він проти позову категорично заперечує.

Вислухавши представника позивачки адвоката Смирнова В.В., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Гудима І.Б., дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За частиною 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України).

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За приписами частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно

Пункт 5 частини 1 ст. 315 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Із змісту позовних вимог вбачається, шо факт проживання однією сім`єю з позивачкою без шлюбу відповідач не визнає, тому позивачка звернулась до суду з позовом про встановлення даного факту в порядку позовного провадження. Метою встановлення факту є подальший розподіл майна, яке позивачка вважає таким, що набуте під час спільного проживання.

Відповідно до статті 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України "Про Всеукраїнський перепис населення" від 19.10.2000 із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

18 липня 2014 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 18 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с.77).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , 06 червня 2018 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно копії паспорту позивачки серії НОМЕР_4 , виданого 29 вересня 2005 року Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області, остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , з 02 липня 2010 року по 24 січня 2017 року. З 24.01.2017 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 93-94).

Відповідач ОСОБА_1 з 2004 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 . що підтверджується відміткою у паспорті відповідача ( а.с.65-66).

Судом досліджені докази, надані позивачкою на підтвердження факту сумісного проживання однією сім`єю позивачки та відповідача у період з серпня 2011 року по 18 липня 2014 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, наданого позивачкою, за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки Opel Omega, 2003 року випуску, дата державної реєстрації 27.06.2017 року (а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 48639443 від 28.11.2015 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 162604124, сформованого 08.04.2019 року, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.15, 17-16).

Однак, суду не надано доказів, які б підтвердили придбання зазначеного автомобіля та квартири за спільні кошти позивачки та відповідача ( квитанції, чеки, приходні касові ордери, тощо).

Медичне дослідження Центру реконструктивної та відновної медицини Одеського державного медичного університету відділення репродуктивної медицини, наданого позивачкою (а.с. 28) лише підтверджує проходження відповідачем ОСОБА_1 23 жовтня 2013 року медичного дослідження еакулянту. Та обставина, що у цьому дослідженні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зазначені лікарем як подружня пара підтверджує лише факт близьких (інтимних) стосунків між сторонами, але жодним чином не доводить наявності між ними сімейних відносин, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю у період з серпня 2011 року по 18 липня 2014 року, як не доводить і той факт, що сторони планували народження спільної дитини.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приват банку, підписаної відповідачем ОСОБА_1 27.04.2012 року вбачається, що позивачка ОСОБА_6 як працівник банку перевірила правильність та достовірність відомостей ідентифікації клієнта відповідно до порядку ідентифікації клієнті при відкритті рахунку в Приватбанку, що не підтверджує факт сумісного проживання однією сім`єю позивачки та відповідача у період з серпня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більш того, у цій анкеті щодо свого сімейного стану відповідач зазначив, що він є розлученим (а.с.26-27)

Тобто, позивачкою не надано жодних належних та допустимих письмових доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу в період з серпня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Що стосується копії трудової книжки серії НОМЕР_5 (а.с. 70-72) та довідки про заробітну плату і доходи позивачки за період з 01.03.2012 року по 15.12.2016 рік (а.с.73) - дані докази у сукупності із іншими матеріалами справи можуть підтвердити лише трудовий стаж та матеріальний стан позивачки, однак не є належними доказами факту сумісного проживання однією сім`єю позивачки і відповідача.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона працювала разом з позивачкою в "Приватбанку" та підтримували дружні стосунки. Пам`ятає, що ОСОБА_1 приїжджав до "Приватбанку", забирав позивачку з роботи. Кілька разів вона була вдома у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вона вважала, що вони подружжя, лише пізніше їй стало відомо, що шлюб між ними офіційно був зареєстрований пізніше.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Їй відомо, що в серпні 2011 року її сестра познайомилась з ОСОБА_1 та почали зустрічатися. Згодом вони стали проживати разом в АДРЕСА_1 . Іноді вона відвідувала сестру. Офіційно зареєстрували шлюб в 2014 році та після цього стали проживати по АДРЕСА_8 .

Свідок ОСОБА_9 показала, що вона є подругою позивачки. Вони познайомились під час навчання та проживали в одній кімнаті в гуртожитку. ОСОБА_1 приходив в гості до позивачки в гуртожиток. Їй відомо, що сторони зустрічалися, в 2011 році позивачка переїхала до відповідача і вони жили разом по АДРЕСА_1 . Також один раз свідок була в гостях у позивачки в квартирі АДРЕСА_2 .

Однак, суд критично відноситься до показань свідків та не приймає їх до уваги, оскільки свідки нічого не змогли пояснити щодо ведення спільного господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з чого дане господарство складалося, який був сумісний бюджет сім`ї, із яких коштів він складався, які були права і обов`язки кожного з подружжя в сім`ї, яке майно подружжя разом придбало для сім`ї, яким був матеріальний стан сторін та який вклад сторони робили у сумісне господарство відповідно свого матеріального стану та чим це доведено по справі. Свідки бачили сумісне спілкування сторін лише у момент святкувань та вихідних, що не може підтвердити факт наявності між сторонами усталених, постійних відносин, які притаманні подружжю.

Сам по собі факт перебування позивачки з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони в період з серпня 2011 року по 18 липня 2014 року проживали однією сім`єю, оскільки позивачкою не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Оскільки позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з серпня 2011 року по 18 липня 2014 року, подані позивачкою докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та наданих суду доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Відповідно до частин 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, то відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2-15, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_2 в особі її представника адвоката Смирнова Віктора Вікторовича до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували у шлюбі між собою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 30 квітня 2021 року.

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 29 вересня 2005 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 , проживає за адресою: АДРЕСА_10 .

Представник позивачки: адвокат Смирнов Віктор Вікторович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1158 від 31.03.2021 року, видане на підставі рішення Одеської обласної КДКА від 27.03.2003 року; АДРЕСА_11 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_7 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 16 січня 1997 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 .

Представник відповідача: адвокат Гудима Ігор Борисович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1893 від 02.06.2010, видане на підставі КДКА Одеської області, 65029, м. Одеса, вул. Ольгіївська, 37, Адвокатське об`єднання "Сентенція".

Суддя А. І. Бучацька