Дата документу 13.04.2021 Справа № 310/1938/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/1938/19 Головуючий у 1 інстанції: Богомолова Л.В.
Провадження № 22-ц/807/1299/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , АТ «СК АРКС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень, позивач зазначила, що 10 серпня 2018 року ОСОБА_4 скоїв наїзд на її неповнолітню дитину - ОСОБА_2 2008 р.н., чим спричинив останній тяжкі тілесні ушкодження. Цивільна відповідальність ОСОБА_4 застрахована а АТ «СК «АРКС» (попередня назва СК «АХА Страхування»). Внаслідок ушкоджень дитині було проведене операцію, що призвело до понесення матеріальних збитків. Крім іншого, зазначені події, також спричинили потерпілій моральну шкоду.

У позові ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «СК «АРКС» на її користь матеріальний збиток у розмірі 20377,94 грн. моральну шкоду у розмірі 179622,06 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму моральної шкоди у розмірі 50000 грн., матеріальної шкоди - 6173,52 грн. та витрати, понесені на правову допомогу.

У січні 2021 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та інше нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 на праві власності та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 2121, р.н. НОМЕР_1 та інші автотранспортні засоби, які належать ОСОБА_4 на праві власності та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автотранспортного засобу.

В обґрунтування своєї заяви, ОСОБА_1 зазначила, що є підстави вважати, що нерухоме та рухоме майно, що є власністю ОСОБА_4 , може бути відчужено на користь третіх осіб. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 належності майна, на яке вона просить накласти арешт ОСОБА_4 . Також, заявницею не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року, та прийняти нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що з боку ОСОБА_4 не зроблено жодного кроку примирення з позивачем, не надано жодної допомоги в лікуванні неповнолітньої дитини, яка постраждала від його дій. Зазначає, що судом першої інстанції також не враховано дані відповідача ОСОБА_4 , який є пенсіонером та переконаний, що ніякої цивільно-правової відповідальності шляхом стягнення грошей за надану матеріальну та моральну шкоду здоров`ю неповнолітній дитини своїми діями не понесе. Наведені факти і є підставою того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та достатньою підставою для забезпечення позову. Щодо доведеності належності вказаного майна ОСОБА_4 , ОСОБА_1 посилається на те, що самостійно надати ці докази вона не має можливості, що підтверджується відповідями відповідних організацій, які фактично відмовилися надати відповідь на адвокатські запити.

У відзиві АТ «СК «АРКС» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року без змін, оскільки заходи забезпечення позову щодо ОСОБА_4 є неспівмірними пред`явленим позовним вимогам. Крім того, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 не доведено наявність обставин, які ускладнять, чи зроблять неможливим виконання рішення суду про задоволення позову. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову за вищевикладених обставин порушить права ОСОБА_4 . Інші доводи, наведені АТ «СК «АРКС» у відзиві на апеляційну скаргу не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до необґрунтованості заявлених ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 позовних вимог, посилань на завищену суму, заявлену до стягнення та відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Проте, колегія суддів звертає увагу, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 147-152), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що предметом позову відносно відповідача ОСОБА_4 є вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 56173,52 грн.

Разом з цим, заявниця просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та інше нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 на праві власності та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 2121, р.н. НОМЕР_1 та інші автотранспортні засоби, які належать ОСОБА_4 на праві власності та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автотранспортного засобу.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості майна, на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо неспівмірності заявленого заявницею заходу забезпечення позову з позовною вимогою.

Крім того, судом першої інтонації обґрунтовано зазначено, що заявницею також не надано доказів на підтвердження того, що вищезазначені будинок та автомобіль належать відповідачу ОСОБА_4 .

Натомість, згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Також, згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Отже, за відсутності доказів належності будинку АДРЕСА_1 , на праві власності ОСОБА_4 , задоволення заяви та накладення арешту на будинок може порушувати права третіх осіб, та не відповідає принципу пропорційності.

Також, колегія суддів погоджується із висновком щодо недоведеності заявницею необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Так, ОСОБА_1 просила суд накласти арешт на все нерухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , мотивуючи зазначену вимогу необхідністю вжиття відповідних заходів щодо перешкоджанню відчуженню цього майна.

При цьому, заявницею не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому зазначені у заяві ризики ґрунтуються на особистому припущенні заявниці та є недоведеними.

Посилання ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_4 не визнає її позов, не є тими обставинами, з якими закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія приходить до висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 січня 2021 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП - залишити без змін.

Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 22 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: