Р І Ш Е Н Н Я№ 127/17499/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 р.Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,

секретар - Коренюк М.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 , його представника та представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Головчука В.А.,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Короті Р.О. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, мотивуючи його тим, що 15.01.2012 р. позивач ОСОБА_1 отримав у позику від відповідача 45000,00 дол. США, терміном до 15.09.2012 р. зі сплатою 3,5% щомісяця, про що була 15.01.2012 р. написана розписка. До 15.09.2012 р. позивач ОСОБА_1 не повернув відповідачу позичені кошти, тому 29.09.2012 р. під тиском відповідача ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 переписав розписку на суму 74000,00 дол. США з урахуванням щомісячного нарахування 4% за користування коштами, терміном до 29.09.2013 р.

29.09.2013 р. ОСОБА_1 повернув відповідачу позику у сумі 45000,00 дол. США та відсотки за користування позикою з 15.01.2012 р. по 29.09.2013 р. в розмірі 64600,00 дол. США, розписки про позику від 15.01.2012 р. та 29.09.2012 р. відповідач ОСОБА_3 повернув позивачу ОСОБА_1

В 2014 р. стан здоров`я позивача ОСОБА_1 погіршився, він переніс інсульт, в зв`язку з відсутністю коштів на лікування, а також в зв"язку з проблемами в бізнесі (необхідність закупівлі добрив, дизпалива, посівного матеріалу) позивач ОСОБА_1 у серпні 2014 р. в ОСОБА_3 позичив 100000,00 дол. США терміном на рік, зі сплатою відсотків, про що написав розписку.

10.01.2016 р. (під психологічним тиском відповідача ОСОБА_3 та після перенесеного інсульту) в машині на дорозі біля смт Шпиків Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_1 написав розписку про отримання у ОСОБА_3 позики в розмірі 150000,00 дол. США, яка складалась із 100000,00 дол. США неповернутих коштів за попередньою позикою та 50000,00 дол. США - відсотків.

15.08.2016 р. позивач ОСОБА_1 повернув відповідачу ОСОБА_3 позику в сумі 100000,00 дол. США, а 15.08.2017 р. повернув 50000,00 дол. США нарахованих відсотків. ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_1 про відсутність у нього будь-яких фінансових претензій, але розписки про позику не були повернуті позивачу.

Відповідач ОСОБА_3 через декілька місяців почав вимагати від позивачів додаткові кошти, здійснював психологічний тиск, через що 07.11.2017 р. позивач ОСОБА_2 віддав ОСОБА_3 16000,00 дол. США власних заощаджень, а відповідач після одержання цих коштів обіцяв, що ніяких претензій до позивачів мати не буде, про що написав розписку.

14.08.2019 р. відповідач ОСОБА_3 звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за позикою.

Позивачі зазначають, що грошові кошти в сумі 150000,00 дол. США не були одержані ОСОБА_1 від ОСОБА_3 в позику, розписка від 10.01.2016 р. написана під впливом тяжких обставин, а саме погіршення стану здоров"я позивача ОСОБА_1 та його скрутного матеріального стану. Просять стягнути з ОСОБА_3 :

- на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 50000,00 дол. США, що еквівалентно 1379910,00 грн;

- на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в розмірі 16000,00 дол. США, що еквівалентно 441571,20 грн. (а.с. 1-7)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник і представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Головчук В.А. позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин. Адвокат Головчук В.А. пояснив, що 15.01.2012 р. позивач ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 45000,00 дол. США. 29.09.2013 р. він повернув позику в розмірі 109600,00 дол. США, з яких: 45000,00 дол. США - тіло позики, 64600,00 дол. США - відсотки. Кошти передавались в обох випадках в с. Горишківка Томашпільського району Вінницької області (в будинку батьків ОСОБА_3 ). 10.08.2012 р. позивач ОСОБА_1 переніс інсульт. У серпні 2014 р. в зв"язку з скрутним матеріальним становищем ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 100000,00 дол. США, про що була написана відповідна розписка. Кошти в строк згідно домовленості ОСОБА_1 повернути не зміг, а тому 10.01.2016 р. позивач ОСОБА_1 біля смт Шпиків Тульчинського району Вінницької області написав другу розписку про отримання 150000,00 дол. США. Кошти йому при цьому не передавались. 15.08.2016 р. ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 позику в розмірі 100000,00 дол. США, 15.08.2017 р. було повернуто ще 50000,00 дол. США, а 17.11.2017 р. син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 ще 16000,00 дол. США. Оскільки кошти безпосередньо позивачами отримані не були (в сумі 150000,00 дол), а розписка на цю суму була написана під психологічним тиском, просить стягнути з відповідача безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в розмірі 50000,00 дол. США та 16000,00 дол. США позивачам. Адвокат Головчук В.А. подав відповідь на відзив. (а.с. 113-115)

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Коротя Р.О. позов не визнав, пояснив, що кошти в сумі 50000,00 дол. США і 16000,00 дол. США - це кошти, які сплачені позивачами на виконання зобов"язання за договором позики, тому вони не є безпідставно отриманими. Саме на виконання умов позики від 10.01.2016 р. були повернуті ці суми ОСОБА_3 . У позивача ОСОБА_1 ще є заборгованість за розпискою про позику 150000,00 дол. перед відповідачем, який звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 27000,00 дол. США. Просить відмовити в задоволенні позову. Надав відзив на позов. Аналогічні пояснення дав відповідач ОСОБА_3 (в одному з минулих судових засідань). (а.с. 124-125)

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 15.01.2012 р. ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 кошти в розмірі 45000,00 дол. США на строк до 15.09.2012 р. з нарахуванням 3,5 % щомісяця на суму боргу. У випадку несвоєчасного повернення боргу та відсотків ОСОБА_1 зобов"язався сплачувати 5% за кожен місяць від суми боргу з урахуванням відсотків. (а.с. 175)

На а.с. 176 - розписка ОСОБА_1 від 29.09.2012 р., за якою він отримав у ОСОБА_3 позику в розмірі 74000,00 дол. США на строк до 29.09.2013 р. з щомісячним нарахуванням 4% на суму боргу. У випадку несвоєчасного повернення боргу та відсотків ОСОБА_1 додатково зобов`язався сплачувати 5% за кожен місяць від суми боргу з урахуванням відсотків.

Обидві сторони стверджують, що кошти за цими розписками повернуто.

Відповідно до розписки від 10.01.2016 р. ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 150000,00 дол. США. Половину суми з щомісячним нарахуванням 2,75% ОСОБА_1 зобов"язався повернути до 15.08.2016 р., а решту суми зобов`язався повернути до 15.01.2017 р. з нарахуванням відсотків. В разі непередбачуваних обставин відповідальність за повернення боргу та відсотків покладається на сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 і зятя ОСОБА_4 (а.с. 16-17) Сторони пояснили, що оригінал зазначеної розписки знаходиться в цивільній справі про стягнення боргу, що розглядається Тульчинським районним судом Вінницької області.

Розписки про позику ОСОБА_1 у ОСОБА_3 100000,00 дол. США, про існування якої пояснювала сторона позивачів, суду не надано.

На а.с. 18, 19 - розписки ОСОБА_3 від 15.08.2017 р. та 07.11.2017 р. про отримання від ОСОБА_1 частини боргу в сумі 50000,00 дол. США та 16000,00 дол. США.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 10.08.2014 р. переніс інсульт - гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в басейні правої СМА на грунті гіпертонічної хвороби. (а.с. 26-27)

На а.с. 28-50 - копія виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 та копія епікризів ОСОБА_1

02.10.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 .

В постанові про закриття кримінального провадження ст. слідчого СВ Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від 03.04.2020 р. (а.с. 52-56) зазначено, що ОСОБА_3 пояснив слідчому, що кошти в сумі 150000,00 дол. США він позичив ОСОБА_1 , які передавав у салоні автомобіля ОСОБА_1 на дорозі в смт Шпиків Тульчинського району Вінницької області, окрім них в салоні автомобіля нікого не було. ОСОБА_1 повернув йому 15.08.2016 р. 100000,00 дол. США позики, 15.08.2017 р. повернув 50000,00 дол. США, а 16000,00 дол. США - повернув син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . На теперішній час позивач заборгував ОСОБА_3 27060,16 дол. США, з яких: 25445,61 дол. США - позика, 1614,55 дол. США - 3% річних. (а.с. 55)

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2019 р. за №0000278, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України. (а.с. 52-56)

На а.с. 61- 71 - відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за період з ІІ кварталу 1998 р. до IV кварталу 2019 р.

На а.с. 127-130 - розрахунок представника відповідача ОСОБА_3 заборгованості ОСОБА_1 за договором позики від 10.01.2016 р.

Свідок ОСОБА_4 (зять позивача ОСОБА_1 ) суду пояснив, що був присутній при написанні розписки ОСОБА_1 від 15.01.2012 р. про отримання від ОСОБА_3 45000,00 дол. США позики зі сплатою відсотків, строком до 15.09.2012 р. В зазначений строк ОСОБА_1 не зміг повернути борг ОСОБА_3 , тому 29.09.2012 р. ОСОБА_1 була написана розписка про отримання 74000,00 дол. США, строком до 29.09.2013 р. При її написанні свідок ОСОБА_4 також був присутній. Зазначені суми були ОСОБА_1 повернуті в вересні 2013 р. Зі слів позивачів знає, що кошти в сумі 150000,00 дол. США від ОСОБА_3 ОСОБА_1 не отримував, а розписка про їх отримання була написана під психологічним тиском та у зв`язку із скрутним матеріальним становищем позивача ОСОБА_1 . В серпні 2014 р. ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_3 100000,00 дол. США, про що в його присутності була написана розписка, але у встановлений розпискою строк позивач не зміг повернути кошти, тому в січні 2016 р. ОСОБА_1 написав розписку про отримання від ОСОБА_3 позики в розмірі 150000,00 дол. США. Зі слів позивача йому відомо, що кошти за розпискою було повернуто.

Свідок ОСОБА_5 (кум позивача ОСОБА_2 ) суду пояснив, що в листопаді 2017 р. йому зателефонував ОСОБА_2 і попросив поїхати з ним, щоб повернути борг батька, на що він погодився. Позивач ОСОБА_2 з ОСОБА_3 на задньому сидінні автомобіля свідка довго спілкувались, виводили суму боргу, після чого ОСОБА_2 передав дві пачки грошей - 16000,00 дол. США ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_2 взяти в ОСОБА_3 розписку про те, що вже ніяких фінансових претензій немає. ОСОБА_3 написав відповідну розписку і повідомив, що боргових розписок при собі немає, коли повернеться в м. Київ їх знищить. З розмови сторін свідок зрозумів, що ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 відсотки, нараховані на відсотки.

Згідно ст. 1212 ч. 1 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 р. (справа №753/20514/16-ц) зазначено, що аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Відповідно до ст. 639 ч. 1 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 638 ч. 2 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно ст. 640 ч. 1 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 1047 ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1048 ч. 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений 10.01.2016 р. договір позики, всі умови договору в розписці були сторонами обговорені, кошти в сумі 50000,00 дол. США та 16000,00 дол. США сплачувались ОСОБА_3 позивачами в рахунок погашення заборгованості за договором позики, тобто, у виконання умов договору, а тому у відповідача ОСОБА_3 була достатня та належна правова підстава набуття майна - отримання спірних коштів від позивача ОСОБА_1 в сумі 50000,00 дол. США та від позивача ОСОБА_1 (в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 ) в сумі 16000,00 дол. США. Доказу того, що договір позики від 10.01.2016 р. є недійсним суду не надано. В предмет позову, що розглядається, не входить вимога про оспорювання договору позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ОСОБА_1 від позикодавця ОСОБА_3 або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. ОСОБА_1 виконував умови договору позики (укладеного в письмовій формі, на теперішній час дійсного), повертаючи борг сумами 50000 дол. США і 16000 дол. США (через сина).

Наявність договірного характеру правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України, тому потрібно відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Керуючись ст.ст. 638-640, 1212, 1047, 1046, 1049, 1048, 1051 ЦК України,

ст.ст. 13, 77-79, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного рішення до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ;

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення виготовлено 30.04.2021 р.

Суддя О.О.Венгрин