Дата документу 28.04.2021 Справа № 554/2037/21
Провадження № 2/554/1509/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Пащенко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» про визнання незаконними та скасування наказів в.о.директора КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» в частині оголошення простою та встановлення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час простою,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради», в якому просила визнати незаконними та скасувати накази в.о.директора комунального підприємства «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» від 31.12.2020 року № 109-К та від 26.01.2021 року № 2-К в частині оголошення їй простою та встановлення на період простою заробітної плати з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу; стягнути з комунального підприємства «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» на її користь середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі 14 421, 08 грн., починаючи з 08 січня 2021 року по 28 лютого 2021 року включно, за час фактичного перебування у вимушеному простої.

В обґрунтування позову вказала, що на даний час працює в КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» на посаді практичного психолога. Наказом в.о. директора КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» від 31.12.2020 року № 109-К «Про затвердження Акту простою» їй та ряду інших працівників закладу з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 та у зв`язку із запровадженням Урядом ряду обмежувальних заходів для громадян та підприємств/організацій всіх форм власності , у зв`язку із припиненням планових госпіталізацій хворих в стаціонарне інфекційне відділення та з урахуванням інших обставин, викладених в Акті про простій працівників від 30.12.2020 року , керуючись ст. 113 КЗпП України було оголошено простій на період з 08.01.2021 року по 31.01.2021 року. Заробітна плата за весь час простою відповідно до п.3 даного наказу їй була встановлена у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу. Наказом в.о. директора КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» від 26.01.2021 року № 2-К «Про продовження простою на час карантину» їй та ряду інших працівників закладу з аналогічних підстав було продовжено простій не з вини працівників на період 01.02.2021 року по 28.02.2021 року. Заробітна плата за весь час простою відповідно до п.3 даного наказу їй була встановлена у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу. Наказ від 26.01.2021 року № 2-К містить посилання на Акт про простій працівників від 30.12.2020, як на підставу для продовження простою не з вини працівників на період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року, хоча сам акт визначає цей період тільки з 08.01.2021 року по 31.01.2021 року. Вважає дані накази незаконними та такими, що порушують її права. У зв`язку із безпідставним оголошенням їй простою, вона не отримала 14 421 грн. 08 коп. ( 24 804 грн. (середній заробіток за січень-лютий 2021 року) - 10 382 грн. 92 коп. (заробітна плата за час вимушеного простою у січні-лютому 2021 року)). З цих підстав, звернулася до суду з позовом.

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від відповідача КП ««Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» до суду надійшов відзив на позов, в якому у позові прохав відмовити, вказано, що відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідеміогологічних заходів з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби всеукраїнський карантин було продовжено до 28.02.2021 року. Відповідно до даної постанови на території України були запроваджені обмежувальні протиепідемічні заходи,в тому числі обмеження планових госпіталізацій в закладах охорони здоров`я. Враховуючи, що підприємство надає послуги виключно третинної (високоспеціалізованої» медичної допомоги виключно особам хворим на ВІЛ/СНІД також, відповідно до наказу від 30.12.0220 року № 78 « Про запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19» були обмежені планові відвідування пацієнтів у амбулаторно-поліклінічному відділенні, організовано передачу препаратів АРТ на максимально дозволені терміни з урахуванням наявних залишків на складі та припинені планові госпіталізації в стаціонарне інфекційне відділення . Обмеження планових відвідувань пацієнтів у амбулаторно-поліклінічному відділенні полягало в тому, що медична допомога надавалася лікарем інфекціоністом, лікарем-педіатром та полягала у консультації та видачі препаратів антивірусної терапії через соціального працівниками та засобами кур`єрської доставки. Згідно наказу підприємства від 31.12.2020 року № 109-К «Про затвердження Акту простою» встановлено простій працівникам стаціонарного інфекційного відділення - 12 медичним працівникам, амбулаторно-поліклінічного відділення - 13 працівникам, кабінету «Довіра»- 3 медичним працівникам, кабінету УЗД - 3 медичним працівникам. Таким чином, з організаційних підстав, а саме запровадженими обмеженнями як в межах країни, так і в межах підприємства, виникли умови, за яких працівник міг прибути на роботу, але роботу не виконувати. З Акту про простій працівників вбачається, що мінімізація перебування працівників в громадських місцях є не єдиним критерієм , за яким було встановлено простій. Головним критерієм- є організаційні умови, за якими майже припинені /обмежені планові відвідування пацієнтів, через що ряд працівників на протязі робочого дня не виконували свої посадові обов`язки. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» № 520-ІХ від 30.03.2020, було внесено зміни до ч.1 ст. 113 КЗпП, де передбачено оплату простою не з вини працівника, в тому числі у зв`язку з карантином, встановленим КМУ, у розмірі не менше 2/3 посадового окладу (ставки заробітної плати). Вказано, що ч.1 ст. 113 КЗпП України , коли передбачено збереження середнього заробітку за час простою, застосована бути не може, оскільки відповідно до ч.2 ст. 6 ЗУ «Про охорону праці» факт наявності виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці. Також не може бути взяте до уваги посилання позивача щодо не реалізації переведення працівника на весь час простою на інші роботу, відповідно до ч.2 ст. 34 КЗпП України, так як це є правом роботодавця, а не його обов`язком. Крім того, вважає, що позивачем невірно було розраховано середню заробітну плату за останні два місяці, оскільки відповідно до п.4 розділу ІІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 при обчисленні середньої заробітної плати не повинна враховуватися одноразова премія у розмірі 3 750 грн., яка була виплачена позивачеві у грудні 2020 року на підставі наказу від 16.12.2020 року № 72-Н. За таких обставин, недоотримана заробітна плата склала 11 257, 40 грн. (21 640, 32 грн. (загальна сума заробітна плата за січень-лютий 2021 року) - 10382, 92 грн. ( отримана заробітна плата за січень-лютий 2021 року).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, до суду надіслали заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, позов просили задовольнити у повному обсязі. Також прохали врахувати додаткові пояснення, в яких зазначено, що відзив не спростовує аргументів, викладених у позові, містить недостовірну та перекручену інформацію. Так, у відзиві йде посилання на постанову КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідеміогологічних заходів з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», в якій йдеться про обмеження планових госпіталізацій в закладах охорони здоров`я. Однак, у п.2.19 вказаної постанови на період дії карантину, а саме з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року забороняється проведення державними та комунальними закладами охорони здоров`я планових заходів із госпіталізації, однак жодних обмежень щодо надання планової консультативної медичної допомоги, в тому числі третинної (високоспеціалізованої) не міститься. Тому приймаючи рішення про обмеження планових консультацій у поліклінічному відділенні (п.3.1 наказу № 78 від 30.12.2020) роботодавець діяв не у відповідності до вимог нормативних актів, наказ не містить критеріїв, які б визначали, в чому саме полягає зазначене обмеження. Також в жодному документі немає посилань та обґрунтувань відсутності організаційних умов для здійснення діяльності амбулаторно-поліклінічного відділення закладу чи окремих його фахівців. Вважає, що відсутність пропозиції на переведення на інші роботу на час простою суттєво обмежує її право на працю, тому твердження, що це є правом роботодавця, є трактуванням положення ч.2 ст. 34 КЗпП України на власний розсуд. Також не згодна з тим, що при обчисленні середньої заробітної плати не може бути врахована грошова премія, нарахована у грудні 2020 року, оскільки виплачена їй премія не відповідає жодному виду премій, на які поширюються обмеження п.4 розділу ІІІ Порядку (а.с.50-53).

Представник відповідача в.о. директора Нестеренко С. надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та за наявними у справі документами (а.с.49).

Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» на посаді Практичного психолога амбулаторно-поліклінічного відділення» з 02.08.2001 року, що підтверджується довідкою від 22.02.2021 року № 10 (а.с.24).

Наказом в.о.директора КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» від 31.12.2020 року № 78 «Про запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19», на виконання Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», у зв`язку із запровадженням локдауна з 08.01.2021 року, наказано прийняти до неухильного виконання обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», регламентовані Постановою КМУ від 09.12.2020 року № 1236.

Наказом в.о. директора КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» від 31.12.2020 року № 109-К «Про затвердження Акту простою» ОСОБА_1 та ряду інших працівників закладу з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 та у зв`язку із запровадженням Урядом ряду обмежувальних заходів для громадян та підприємств/організацій всіх форм власності , у зв`язку із припиненням планових госпіталізацій хворих в стаціонарне інфекційне відділення та з урахуванням інших обставин, викладених в Акті про простій працівників від 30.12.2020 року , керуючись ст. 113 КЗпП України було оголошено простій на період з 08.01.2021 року по 31.01.2021 року. Заробітна плата за весь час простою відповідно до п.3 даного наказу працівникам була встановлена у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу (а.с.10-12).

Вказаний наказ не містить положень про введення обмежень щодо присутності працівників на підприємстві, або ж інших заходів, що свідчили б про заходи на запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Наказом в.о. директора КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» від 26.01.2021 року № 2-К «Про продовження простою на час карантину» ОСОБА_1 та ряду інших працівників закладу з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 та у зв`язку із запровадженням Урядом ряду обмежувальних заходів для громадян та підприємств/організацій всіх форм власності, у зв`язку із припиненням планових госпіталізацій хворих в стаціонарне інфекційне відділення та з урахуванням інших обставин, викладених в Акті про простій працівників від 30.12.2020 року, керуючись ст. 34 та ст. 113 КЗпП України, було продовжено простій не з вини працівників, оголошений наказом від 31.12.2020 року № 109-К, працівникам на період 01.02.2021 року по 28.02.2021 року. Заробітна плата за весь час простою відповідно до п.3 даного наказу працівників була встановлена у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу (а.с.13-15).

Зазначений наказ не містить положень про введення обмежень щодо присутності працівників на підприємстві, або ж інших заходів, що свідчили б про заходи на запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Також наказ від 26.01.2021 року № 2-К містить посилання на Акт про простій працівників від 30.12.2020, як на підставу для продовження простою не з вини працівників на період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року, хоча сам акт визначає цей період тільки з 08.01.2021 року по 31.01.2021 року на підставі Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (а.с.16-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Суд дає оцінку обґрунтованості та законності прийнятого рішення відповідно до його змісту. В оскаржуваному наказі не зазначено про те, що зупинення роботи переліку працівників, зокрема позивачки, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи.

Зі змісту ч.1 ст. 34 КЗпП України зупинення роботи (простій) може бути викликане невідворотною силою або іншими обставинами.

Однак, аналіз статті 34 КЗпП України свідчить про те, що зупинення роботи (простій) - це наслідок дії невідворотної сили або інших обставин). Тобто мають існувати обставини, які стали причиною неможливості виконання працівниками роботи.

Суд вважає, що задекларована відповідачем мета - запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 - не відповідає суті прийнятого оскаржуваним наказом рішення.

Так, реалізація положень оскаржуваних наказів відповідно до сформульованого в ньому рішення не має наслідком зменшення контактування працівників між собою, або ж будь-які інші заходи, що знижують ризик поширення захворювання. Неприбуття працівників на робочі місця на вказаний період взагалі не передбачене в наказі.

Єдиний наслідок, який прямо витікає з оскаржуваного наказу, це зупинення роботи працівниками відповідно до переліку, в тому числі позивачкою, та здійснення оплати таким працівникам з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки, відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України.

Простій не може бути використаний як інструмент запобігання поширенню коронавірусної інфекції, оскільки положення ч. 2 ст. 34 КЗпП України встановлюють, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Таким чином, можливість для працівників бути присутніми на робочому місці, а також можливість переведення їх на іншу роботу на тому ж підприємстві свідчить про невідповідність оголошення простою зазначеній в наказі меті прийняття такого рішення.

Більше того, чинним законодавством в сфері запобігання поширенню коронавірусної інфекції не була передбачена заборона діяльності КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради», у зв`язку з чим простій не виник як наслідок дії непереборної дії або інших обставин, а був використаний як привід для прийняття рішення зупинити роботи вибіркового переліку працівників.

Тому, суд дійшов висновку, що положення частини 1 статті 113 КЗпП України, які регулюють оплату за час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не можуть бути витлумачені як такі, що оголошення Кабінетом Міністрів України карантину без заборони діяльності підприємства є самодостатньою підставою для оголошення простою на цей період.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однак, право позивачки на працю - виконання її посадових обов`язків з оплатою відповідно до умов трудового договору було безпідставно порушене відповідачем оголошенням простою під приводом запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

Тому порушене право має бути відновлене скасуванням оскаржуваних наказів від 31.12.2020 року № 109-К та від 26.01.2021 року № 2-К в частині оголошення простою позивачці та оплату їй з розрахунку 2/3 середньорічної годинної ставки.

Хоча простій ОСОБА_1 і був оголошений безпідставно, однак зупинення роботи фактично відбулося не з вини працівника, за обставин, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, а тому ефективним способом захисту порушеного права буде збереження за позивачкою середнього заробітку за час простою, як це передбачено ч. 3 ст. 113 КЗпП України, виходячи з розрахунку середнього заробітку, наданого позивачем за період з 01 січня по 28 лютого 2021 року, в сумі 14 421 грн. 08 коп., яка становить різницю між середнім заробітком позивачки та виплаченою їй сумою за простій за січень-лютий 2021 року.

При цьому, суд бере до уваги як вірний розрахунок проведений позивачем, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.3 п.2 Розділу ІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана виплата.

Згідно з розрахунковим листом за листопад 2020 року, ОСОБА_1 відпрацювала 21 день та отримала заробітну плату 12 924 грн, а згідно розрахункового листа за грудень 2020 року, ОСОБА_1 відпрацювала 22 робочих дні та отримала заробітну плату 16 674 грн., що разом становить 43 робочих дні та 29 598 грн. відповідно (а.с.28-29).

Відповідно до п.8 Розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньо-денного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 689 грн. (29 598 грн. : 43 дні).

Виходячи зі змісту розрахункових листів за січень 2021 року та лютий 2021 року, кількість відпрацьованих позивачем днів за період вимушеного простою в січні 2021 року складає 16 днів, у лютому 2021 року - 20 днів, що разом становить 36 днів. Заробітна плата за січень 2021 року склала 6 075 грн. 59 коп., за лютий 2021 року - 4 307 грн. 33 коп., що разом становить 10 382 грн. 92 коп.(а.с.27).

Виходячи із норм ч.3 ст. 113 КЗпП України заробітна плата ОСОБА_1 у січні 2021 року за 16 відпрацьованих днів мала б складати 11 024 грн. (16 днів х 689 грн.), а у лютому 2021 року за 20 відпрацьованих днів 13 780 грн. (20 днів х 689 грн). Разом заробітна плата за час вимушеного простою повинна була складати 24 804 грн.

Таким чином, недоотримана сума 14 421 грн. 08 коп. (24 804 грн.- 10 382 грн. 92 коп.) підлягає стягненню із позивача.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для врахування премії виплаченої ОСОБА_1 у грудні 20220 року для розрахунку середньо-денної заробітної плати судом спростовується, оскільки як слідує із Витягу з наказу № 72-Н від 16.12.2020 року «Про преміювання», ОСОБА_1 виплачено грошову премію за рахунок економії фонду заробітної плати у сумі 3 750 грн. (а.с.45).

Відповідно до п.п.б, г п.4 Розділу ІІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і

здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за

результати господарської діяльності).

Таким чином, виплачена ОСОБА_1 премія не відноситься до будь-якого виду премії, на які поширюються обмеження,встановлені п.4 Розділу ІІ Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги мають бути повністю задоволені, то судовий збір має бути покладений на відповідача у сумі 1 816 грн. ( 2 вимоги х 908 грн.).

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» про визнання незаконними та скасування наказів в.о.директора КП «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» в частині оголошення простою та встановлення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час простою - задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати накази в.о.директора комунального підприємства «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» від 31.12.2020 року № 109-К та від 26.01.2021 року № 2-К в частині оголошення ОСОБА_1 простою та встановлення на період простою заробітної плати з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу.

Стягнути з комунального підприємства «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час простою не з вини працівника у розмірі 14 421, 08 грн., починаючи з 08 січня 2021 року по 28 лютого 2021 року включно, за час фактичного перебування у вимушеному простої.

Стягнути із Комунального підприємства «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради» на користь держави судовий збір у сумі 1 816 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - Комунальне підприємство «Обласний центр профілактики та боротьби з ВІЛ/СНІД Полтавської обласної ради», місце знаходження: 36003 м. Полтава, пров.Госпітальний, 5, .

Суддя Л.І. Савченко