БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/83/21
Провадження № 2/730/96/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Циліцької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк терміном в три місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття за законом спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що передбачений чинним законодавством строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки після розлучення батьків він разом з матір`ю проживав окремо від батька в іншому районі, не підтримував зв`язків з батьком, оскільки проти цього була мати. Дізнався про смерть батька вже після спливу строку для подачі заяви про прийняття спадщини від представника орендаря ОСОБА_4 , який через сільську раду «вийшов» на позивача, запропонував оформити спадщину та передати їм в оренду земельну ділянку.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила. У подальшому надала письмову заяву про те, що не погоджується з позовними вимогами, вважає, що спадщина належить їй, буде звертатися до нотаріуса для оформлення спадщини, оскільки прожила з померлим 18 років та поховала його.

Крім того, в черговому судовому засіданні відповідач надала заяву про те, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Також, у подальшому, в судовому засіданні надала заяву про те, що вважає, що у цій справі спадщину треба розділити порівну між нею та сином померлого. Постійну зміну свого рішення мотивує тим, що свідок ОСОБА_4 постійно з нею розмовляє, просить її визнати позовні вимоги, зазначає, що оформити спадщину в неї не вийде, та взагалі оформлення спадщини на відповідача є несправедливим, оскільки у померлого є рідний син.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він працює у ТОВ «Агрікор-Холдинг» землевпорядником та він займається пошуком спадкоємців померлих осіб, які мали земельні ділянки та які перебувають в оренді ТОВ «Агрікор-Холдинг». У цій справі було знайдено ОСОБА_2 , однак оформити документи на спадщину не вдалося. Після цього був знайдений син померлого, однак він пропустив строк на прийняття спадщини, тому в суді перебуває даний позов та свідок допомагає позивачу оформити спадщину.

Заслухавши відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Що стосується визнання відповідачем позовних вимог, а також відмови у подальшому від вказаної заяви.

Частинами 1, 4, 5 ст. 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У цій справі суд відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки, на думку суду, така відмова є вимушеною та не відповідає волі відповідача.

Так, судом враховується те, що з самого початку розгляду справи відповідач зайняв чітку позицію щодо невизнання позовних вимог.

У подальшому, прямо в судовому засіданні 14.04.2021 року відповідачем подано суду заяву про визнання позовних вимог. При цьому, як зазначив відповідач, вказану заяву їй надав свідок та сказав підписати та передати суду. Це було зроблено перед судовим засіданням та вказаної заяви відповідач не писала, а лише підписала, оскільки так сказав зробити свідок ОСОБА_4 . При цьому, надаючи таку заяву відповідачці, свідок тиснув на неї та казав, що справедливим буде те, що спадщина має відійти сину померлого, а не їй.

При цьому, у подальшому, в судовому засіданні відповідач знову змінила свою думку щодо позовних вимог та просила вже задовольнити позовні вимоги лише частково, а саме розподілити спадщину навпіл між нею та сином померлого.

Зазначені дії відповідача вказують вцілому на те, що вона не визнає позовні вимоги, а її рішення продиктовані впливом свідка ОСОБА_4 .

Заінтересованість у цій справі вказаного свідка підтверджується його власними показаннями у судовому засіданні, а саме тим, що, як пояснив свідок, він займається, в тому числі, питаннями оформлення спадщини померлих для можливості оформлення таких ділянок у подальшому в оренду підприємства, де він працює.

Крім того, у вказаній справі особисто позивач жодного разу не з`явився до суду, не надав пояснення у справі, що, фактично, свідчить про його не заінтересованість у цій справі. Крім того, прямо у позовній заяві зазначено, що про смерть батька він дізнався вже після спливу строку для подачі заяви про прийняття спадщини від представника орендаря ОСОБА_4 , який через сільську раду «вийшов» на позивача. Також суд звертає увагу на те, що як контактну електронну адресу позивач залишив адресу свідка ОСОБА_4 , що також свідчить про те, що написання вказаної заяви саме позивачем, чи дійсна воля позивача, є сумнівною.

Також, аналізуючи відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, суд звертає увагу на те, що законодавством встановлено, зокрема, у ч. 2 ст. 1272 ЦК, позасудовий порядок оформлення спадщини в разі пропуску строку на її прийняття спадкоємцями за відсутності спору між ними, а саме: за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Тобто, за наявності дійсної волі відповідача, а також за відсутності спору між сторонами у цій справі, немає жодних перешкод для звернення до нотаріуса з метою реалізації приписів ч. 2 ст. 1272 ЦК за письмовою згодою спадкоємців.

Саме тому суд не приймає заяву відповідача про визнання позову, оскільки вказана заява не відповідає її волі, що може порушити її права.

Що стосується позовних вимог по суті.

Згідно зі ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким за ст.1220 ЦК України є день смерті особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , який був зареєстрований та проживав сам в АДРЕСА_1 . Заповіту за життя не складав. У визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк спадщину прийняла ОСОБА_2 .

Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, свідоцтв про народження, смерть, Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН № 168935, довідки Прачівського старостинського округу Борзнянської міської ради Борзнянського району Чернігівської області № 471 від 19.08.2020р. та Борзнянської районної державної нотаріальної контори № 1126/01-16 від 12.10.2020р.

За змістом положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статті 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Системний аналіз закону вказує на те, що позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути задоволений в разі надання позивачем доказів наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, якими є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, що також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Відтак, правила ч.3 ст.1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд вкотре наголошує, що правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він не міг оформити спадщину, а також доказів того, що причини, на які він вказує, є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 592/9058/17-ц від 06.06.2018 року.

Фактично, позивач зазначив, що пропуском строку стало те, що він разом з матір`ю проживав окремо від батька в іншому районі, не підтримував зв`язків з батьком, оскільки проти цього була мати, а про смерть батька дізнався вже після спливу строку на подання заяви.

Однак, наведені ОСОБА_3 в позовній заяві причини: проживання в іншій місцевості, не підтримування зв`язків з батьком, незнання про смерть батька - не є тими об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які у відповідності до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 11 листопада 2020 року по справі №750/262/20, а також у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 №6-85цс12, від 14.09.2016 №6-1215цс16, від 5 грудня 2018 року №756/2764/15-ц.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.05.2020 р. у справі № 609/501/17 зазначив, що «Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку».

Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2020 р. у справі № 712/180/17-ц «Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. …необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною, тобто такою, що зумовлена об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, причиною невчинення відповідної дії».

Відповідна правова позиція, викладена й у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 р. у справі № 759/5553/17 «Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає».

Аналогічна правова позиція міститься й у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.10.2019 р. у справі № 662/1724/18 «Сам по собі факт незнання про смерть спадкодавця, без встановлення об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини….За таких обставин, приховання відповідачем факту смерті спадкодавця не може бути поважною причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, оскільки про це остання мала об`єктивні можливості бути обізнаною, і не мала перешкод для подання заяви про прийняття спадщини».

Правові позиції, аналогічні до вищезазначених, викладені також у Постановах Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 641/3592/18 та від 25.09.2019 р. у справі № 521/14402/16-ц та в багатьох інших судових рішеннях як Верховного Суду, так і апеляційних та місцевих судів.

Також, як убачається зі змісту позовної заяви позивача, останній з метою оформлення права на спадщину звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено.

Однак, як убачається з долучених до позовної заяви документів, такої відмови нотаріуса матеріали справи не містять, що позбавляє суд можливості перевірити, чи взагалі дійсно були порушені/порушуються права заявника. Жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження вказаних обставин, позивач суду не надав.

Як зазначає Верховний суд, зверненню до суду має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, тобто перед зверненням до суду має бути вирішено питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відсутність відомостей, що позивач в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, є підставою для відмови у позові (постанова від 16 січня 2019 року, справа №2-390/2006)

В даному випадку, позивачем не доведено, які, чим саме та ким порушені його права. Не підтверджено позивачем й того, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації ним особистих немайнових чи майнових прав. Не зрозуміло, коли саме він звертався до нотаріуса та чи звертався взагалі.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_3 є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216-1223, 1258, 1268-1272 ЦК України, ст.ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Борзнянський районний суд Чернігівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2021 року.

Суддя Ріхтер В.В.