Справа № 697/317/21
Провадження № 2/697/302/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про поділ в натурі земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, вони з відповідачем являються співвласниками по 1/2 частині земельної ділянки площею 7,4001 га, яка розташована на території Козарівської сільської ради, Канівського району Черкаської області (після змін у територіальному устрої у селі Козарівка, Бобрицької ОТГ Черкаської області), кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0927, експлікація земельних угідь: 1. рілля - 7,4001 га. Цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Між сторонами склалися стосунки, внаслідок яких вони не приходять до згоди в подальшому спільно користуватися земельною ділянкою. З метою реального поділу земельної ділянки сторонами було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0927 проведено поділ та утворено земельні ділянки: земельна ділянка площею 3,7000 га, кадастровий номер :01:00161102; земельна ділянка площею 3,7001 га, кадастровий номер :01:001:1103. Кадастровий номер :01:001:0927 скасовано.

В подальшому відповідач відмовився укласти нотаріальний договір про поділ земельної ділянки, а тому на даний час, позивач не може в повній мірі використовувати свою земельну ділянку. Адже старий кадастровий номер :01:001:0927 скасовано, а право власності за новим номерами без згоди іншого співвласника зареєструвати неможливо. В зв`язку з цим, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 16.03.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 13.04.2021.

13.04.2021 ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 29.04.2021 за клопотанням представника позивача.

В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , в підготовче судове засідання не з`явився подав заяву про визнання позову, відповідно до якої позовні вимоги повністю визнав та не заперечив щодо ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2014, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 частки земельної ділянки площею 7,4001 га, яка розташована на території Козарівської сільської ради, Канівського району, Черкаської області (після змін у територіальному устрої у селі Козарівка Бобрицької ОТГ Черкаської області), кадастровий номер земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0927, експлікація земельних угідь: 1. рілля - 7,4001 га. Цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту серії ЧР №23-07-06-03-293, виданого на підставі рішенні Козарівської сільської ради від 10.01.2001 (а.с.8-10).

Інша частина вказаної земельної ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, належить відповідачу ОСОБА_2 , який також є спадкоємцем за законом 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0927, експлікація земельних угідь: 1. рілля - 7,4001 га. Цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

07.08.2017 Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на підставі технічної документації, розробленої на замовлення позивача та відповідача, здійснено поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0927 загальною площею 7,4001 га, відповідно частки вказаної у свідоцтві про право на спадщину, та сформовано земельні ділянки з кадастровим номерам :01:001:1102 площею 3,700 га., та з кадастровим номером :01:001:1103 площею 3,7001 га, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11).

Як вбачається з позовної заяви та не оспорювалось відповідачем, відповідач відмовився укласти нотаріальний договір про поділ земельної ділянки.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України, право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, які позивач не порушує, частка позивача в спільній частковій власності складається із конкретних приміщень, що розподілили власники добровільно та підтверджується технічним паспортом, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 3 статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Суд встановив, що позивач не має можливості провести державну реєстрацію права власності належної йому земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1103 площею 3,7001 га без договору про поділ спільного майна, а відповідач відмовляється укладати догорів поділу майна.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з статтею 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 88 Земельного кодексу України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник у спільній частковій власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору, при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127.

Вчинення нотаріальних дій щодо порядку володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі присвячено пункт 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право.

З матеріалів справи вбачається, що поділ земельної ділянки спадкодавця площею 7,4001 га вже проведено, шляхом реального її поділу на дві окремі земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номера :01:001:1102 площею 3,7000 га та :01:001:1103 площею 3,7001 га, але право власності позивач за собою не може зареєструвати.

Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Верховний Суд України у справі № 6-68цс14, сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналогічних висновків дійшов і 15 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи № 345/2723/17, провадження № 61-5032св18 (ЄДРСРУ № 72793666) досліджував питання щодо критеріїв припинення права на частку в спільному майні.

Суд вказав, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачено співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Окрім цього, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і при цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наявність можливості виділення частки в натурі в праві спільної часткової власності, визнання відповідачем позову, а також наявність законних підстав для визнання права власності на земельну ділянку за позивачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 319, 328, 358, 364, 365 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 13, 81-82, 89, 141, 206, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності задовольнити в повному обсязі.

Провести поділ земельної ділянки площею 7,4001 га, яка розташована на території Козарівської сільської ради, Канівського району, Черкаської області (після змін у територіальному устрої селі Козарівка, Бобрицької ОТГ Черкаської області), кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0927, експлікація земельних угідь: 1. рілля 7,4001 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва та право спільної часткової власності припинити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,7001 га, яка розташована на території села Козарівка, Канівського району, Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:1103, експлікація земельних угідь: 1. рілля 3,7001 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,7000 га, яка розташована на території села Козарівка, Канівського району, Черкаської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:1102, експлікація земельних угідь: 1. рілля 3,7000 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий Б . К . Скирда