Номер провадження: 22-ц/813/550/21
Номер справи місцевого суду: 521/3772/13-ц
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника Онощенко К.В.,

від відповідача ОСОБА_1 не з`явились,

переглянувши справу №521/3772/13-ц за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29 листопада 2013 року у складі судді Целуха А.П., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувшись 8 липня 2009 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №014/0076/74/70061 від 8 лютого 2007 року, за яким надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 101000,00 доларів США на строк з 8 лютого 2007 року по 8 лютого 2027 року включно зі сплатою 14,75% річних. Посилаючись на невиконання умов кредитного договору, позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість станом на 22 червня 2009 року в загальній сумі 130 421,87 доларів США та судові витрати в загальній сумі 1950,00 грн. (т.1 а.с.1-3).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2009 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.30).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 9 червня 2010 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (т.1 а.с.50).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2013 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 9 червня 2010 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с.65).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2013 року, повторно ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (т.1 а.с.76-78).

Рішення звернуте до примусового виконання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2019 року за поданням приватного виконавця тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (т.1 а.с.180-182).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 5 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.1 а.с.129-130).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, справу направити за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси (т.1 а.с.191-194).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в тому, що з 2 липня 2008 року його місце проживання зареєстровано на території Київського районного суду м. Одеси, що вказує на порушення підсудності; суд не мав підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки повинен був залишити позов без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України; суд не мав доказів його належного повідомлення; при ухваленні рішення суд порушив таємницю нарадчої кімнати тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Кредитний договір №014/0076/74/70061 від 8 лютого 2007 року (Додаткова угода №1 від 8 лютого 2007 року), за яким надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 101000,00 доларів США, строк кредитування 240 місяців з 8 лютого 2007 року по 8 лютого 2027 року включно згідно Графіку надання кредиту; процентна ставка за користування кредитом 14,75% річних (т.1 а.с.11-14, 15-17).

Між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Іпотечний договір, за яким для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №014/0076/74/70061 від 8 лютого 2007 року передано в іпотеку майнові права за Договором №11 про інвестування в будівництво житлового будинку від 31 жовтня 2005 року за будівельним номером АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством «Чорноморгідробуд» (). Договір посвідчено 8 лютого 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстровано в реєстрі за №587 (т.1 а.с.18).

Претензію-вимогу щодо погашення заборгованості станом на 24 жовтня 2008 року з попередженням про вжиття заходів щодо примусового стягнення боргу в тому числі й за рахунок майна отримано ОСОБА_1 4 листопада 2008 року (т.1 а.с.20-21).

13 лютого 2009 року ОСОБА_1 надано пояснення щодо порушення умов кредитного договору, за змістом яких причиною заборгованості є матеріальний стан (т.1 а.с.22).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦПК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ч.1 ст.526 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, заставою (іпотекою) (ч.1 ст.546 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . Кредитного договору №014/0076/74/70061 від 8 лютого 2007 року виникли зобов`язання для позичальника ОСОБА_1 по повернення наданих банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Невиконання ОСОБА_1 кредитного договору мало наслідком звернення АТ «Райффайзен Банк Аваль» 8 липня 2009 року до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та пені за порушення виконання зобов`язання.

Згідно розрахунку за Кредитним договором №014/0076/74/70061 від 8 лютого 2007 року заборгованість станом на 22 червня 2009 року складала: заборгованість за кредитом в сумі 98420,99 доларів США, за відсотками в сумі 1073,87 доларів США, за простроченими відсотками в сумі 15569,45 доларів США, пеня за період з 16 червня 2008 року по 16 червня 2009 року в сумі 15357,56 доларів США, а всього заборгованість в загальній сумі 130421,87 доларів США, що по курсу НБУ станом на 22 червня 2009 року становило 993397,33 грн. (т.1 а.с.5).

В справі 9 червня 2010 року ухвалено заочне рішення про задоволення позову, яке за заявою відповідача скасовано 13 березня 2013 року. Повторно заочне рішення ухвалено 29 листопада 2013 року, останнє рішення звернуте до примусового виконання та виконувалось, апеляційну скаргу відповідачем на рішення подано лише після постановлення судом 20 серпня 2019 року за поданням виконавця ухвали про тимчасове обмеження боржника (відповідача) у праві виїзду за межі України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тривалого невиконання позичальником умов кредитного договору та права банку вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів належного виконання ним кредитного договору, апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором, в силу положень статті 367 ЦПК України розрахунок заборгованості при даному апеляційному перегляді справи не перевіряється, а приймається як такий, що не заперечений боржником.

Щодо дотримання судом норм процесуального права при розгляді справи встановлено наступне.

Позов до суду подано 8 липня 2009 року, провадження у справі відкрито 10 липня 2009 року; про пред`явлення до суду позову та відкриття провадження у справі ОСОБА_1 було відомо; він особисто отримав 30 жовтня 2009 року кореспонденцію суду та був присутнім в судовому засіданні 9 лютого 2010 року; після перестав отримувати кореспонденцію суду та з`являтися до суду, направлена кореспонденція суду поверталась з відмітками пошти «за спливом строку зберігання»; суд ухвалив 9 червня 2010 року заочне рішення (т.1 а.с.35, 41-42, 29, 40, 45, 46, 47, 50).

З заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся до суду 15 лютого 2013 року, суд заяву задовольнив в судовому засіданні 13 березня 2013 року за участю представника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» Кузнецової Т.В. та представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , заочне рішення скасував та призначив справу до розгляду в загальному порядку в судовому засіданні на 19 квітня 2013 року (т.1 а.с.51-55, 58, 60, 62-63, 65).

19 квітня 2013 року в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 чи інший представник не з`явились, суд відклав розгляд справи на 7 червня 2013 року (т.1 а.с.66).

6 червня 2013 року в судове засідання відповідач ОСОБА_1 (повістку отримав 29 квітня 2013 року), його представник ОСОБА_3 чи інший представник не з`явились, представник ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на участь в іншій справі; суд відклав розгляд справи на 9 вересня 2013 року (т.1 а.с.67, 68, 70, 71).

9 вересня 2013 року в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 чи інший представник не з`явились, суд відклав розгляд справи на 7 жовтня 2013 року (т.1 а.с.72).

7 жовтня 2013 року в судове засідання судове засідання відповідач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 чи інший представник не з`явились, суд відклав розгляд справи на 29 листопада 2013 року (т.1 а.с.73).

29 листопада 2013 року в судове засідання відповідач ОСОБА_1 (повістка повернулася з відміткою пошти «за спливом строку зберігання»), його представник ОСОБА_3 чи інший представник не з`явились, суд ухвалив заочне рішення (т.1 а.с.74, 76-78).

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2013 року звернуте до виконання та виконувалось.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року за поданням виконавця тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (т.1 а.с.180-182).

Вперше після розгляду в суді у 2013 році справи та ухвалення рішення по суті вимог банку відповідач ОСОБА_1 поцікавився справою 22 липня 2019 року, звернувшись до суду з заявою про видачу рішення суду та отримавши таке 26 липня 2019 року; заяву про перегляд заочного рішення подав 1 серпня 2019 року; уклав договори про надання правової допомоги з іншими представниками адвокатами (т.2 а.с.85, 91-93, 87,100).

Заяву про перегляд повторно ухваленого заочного рішення ухвалою суду від 5 листопада 2019 року залишено без задоволення ухвалою від 20 серпня 2019 року; копію рішення суду від 29 листопада 2013 року вдруге ОСОБА_1 отримав 29 січня 2020 року, тоді ж отримав копію ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення; апеляційну скаргу на рішення в інтересах ОСОБА_1 подав представник адвокат Кліменко В.П. 4 лютого 2020 року (т.1 а.с.129-130, 190, 191-194).

Апеляційне провадження в справі відкрито 18 лютого 2020 року, кореспонденцію апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та представник адвокат Кліменко В.П. знову почали не отримувати, що підтверджено повернення надісланої ним 18 лютого 2020 року, 20 березня 2020 року, 4 лютого 2021 року кореспонденції суду (т.1 а.с.211, 212, 214-215, 217-218, 222-223а, 223б-224а, т.1 а.с.1, 2-4).

При цьому SMS повідомлення на 29 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 , представник адвокат Кліменко В.П. отримали (т.1 а.с.226, 227).

В судове засідання на 25 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 повідомлений належним чином, не з`явився, при цьому отримав SMS повідомлення 30 жовтня 2020 року, отримав судову повістку 11 лютого 2021 року (т.1 а.с.238, т.2 а.с.6).

В судове засідання на 25 березня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кліменко В.П. належним чином повідомлений, не з`явився, при цьому отримав SMS повідомлення 30 жовтня 2020 року, отримав 5 листопада 2020 року електронного листа на електронну пошту (т.1 а.с.239, т.2 а.с.8).

Аналіз матеріалів справа, яка в провадження судів знаходиться з липня 2009 року, в якій двічі суд першої інстанції ухвалював заочне рішення, приймав інші процесуальні документи щодо виконання судового рішення тощо, вказує на те, що відповідач, зловживаючи процесуальними правами, отримання надісланої на адресу його постійного місця проживання кореспонденцію та на зазначену ним у заявах до суду адресу тощо на протязі більше десяти років ігнорує. При цьому, відповідач, його представники адвокати мають вільний доступ до сайтів суду першої та апеляційної інстанції, сайту «Судова влада», де інформація щодо справи наявна завчасно та в повному обсязі, з огляду на що, суд вважає, що відповідач та його представники адвокати знали як про судові засідання в суді першої інстанції, так і про судові засідання в суді апеляційної інстанції, але умисно такі ігнорували. Після скасування у 2013 році за заявою відповідача ОСОБА_1 ухваленого 9 червня 2010 року заочного рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 знову перестав цікавитися справою, а ж до поки не був обмежений у праві виїзду за межі України. Судове рішення наразі не виконано. Зловживання відповідачем процесуальними правами має місце і досить тривалий час. Судом першої та апеляційної інстанції вжито всіх передбачених діючим процесуальним кодексом заходів для того, щоб учасники процесу реалізували належні їм права. Встановлене судом зловживання процесуальними правами спростовує доводи скарги щодо порушення судом норм процесуального права як підстави для скасування ухваленого судом 29 листопада 2013 року судового рішення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 липня 2009 року про відкриття провадження в справі ОСОБА_1 з підстав порушення правил підсудності не оскаржував, не повідомляв ні банк, ні суд у свій час про зміну місця реєстрації, тому скасувати рішення по суті з направленням справи більш ніж через десять років до іншого суду першої інстанції з посиланням на те, що відповідач змінив реєстрацію місця проживання, нікого не повідомлячи про це, безпідставно.

Порушень судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати не встановлено.

Право на справедливий суд стосується як позивача так і відповідача, перешкоджання розгляду справи внаслідок зловживання правами однієї із сторін має бути оцінено судом задля захисту права іншої сторони отримати в суді рішення щодо права, за захистом якого сторона звернулась до суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2013 року в справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова