Єдиний унікальний номер судової справи 484/2223/20
Номер провадження 22-ц/812/829/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

26 квітня 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: заявника ОСОБА_1 ,

прокурора Волкожа С.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 11 березня 2021 року, під головуванням судді Медведєва Н.А., в приміщені цього ж суду, за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2020 року, задоволено частково позов керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки.

Ухвалено витребувати у ОСОБА_1 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186, площею 1.7330 га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

05 січня 2021 року Первомайською місцевою прокуратурою Миколаївської області було отримано виконавчий лист, який 11 січня 2021 року направлено на виконання до органів державної виконавчої служби.

В подальшому, 13 січня 2021 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним листом.

Крім того, в ході виконавчого провадження на ОСОБА_1 покладено обов`язок по сплаті 12 000 грн. виконавчого збору, 350 грн. витрат на проведення виконавчих дій, а також 5 100 грн. штрафу за невиконання рішення суду.

ОСОБА_1 не заперечує щодо витребування із його власності вищевказаної земельної ділянки, проте не погоджується з таким способом виконання рішення суду.

На думку заявника, вказане вище судове рішення не підлягає примусовому виконанню, а отже і виконавчий лист, виданий на виконання такого рішення, також не підлягає виконанню.

Так, боржник вважає, що Первомайська місцева прокуратура Миколаївської області мала б звернутись до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з таким рішенням, а не отримувати виконавчий лист.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 05 січня 2021 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по справі №484/2223/20 (провадження №2/484/1025/20), а саме: щодо витребування у ОСОБА_1 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186, площею 1.7330 га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Первомайська місцева прокуратура Миколаївської області надала до суду заперечення, в яких просила відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 . Зазначала, що наведені боржником обставини не підпадають під визначені законодавством підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу міськрайонного скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що у липні 2020 року керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №1494/0/14-19-СГ від 11 березня 2019 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186, площею 1.7330 га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а також витребування обумовленої земельної ділянки у ОСОБА_1 (а.с.3-11).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2020 року, задоволено частково позов керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки.

Витребувано у ОСОБА_1 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186 площею 1.7330 га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

В задоволені позову в частині визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №1494/0/14-19-СГ від 11 березня 2019 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь прокуратури витрати про по сплаті судового збору по 1 051 грн. з кожного (а.с.99-102).

22 грудня 2020 року заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду із заявами про отримання виконавчих листів (а.с.106,107,108).

Постановою від 13 січня 2021 року головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ступак В.В. відкрито виконавче провадження №64115698 на підставі виконавчого листа №2/484/1025/20, виданого міськрайонним судом 05 січня 2021 року, про витребування у ОСОБА_1 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186, площею 1.7330 га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.115).

Згідно п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За положеннями ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 3 якого до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано статтею 60 вищевказаного Закону України.

Частиною 1 ст.432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до положень ст.ст.16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - вилучення та передача предметів стягувачу.

Так, як було встановлено, виконавчий лист, щодо якого подана заява, був виданий судом на виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2020 року про витребування у ОСОБА_1 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186, площею 1.7330 га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Виконання такого рішення суду передбачає вчинення дій щодо передачі стягувачу вказаного у ньому майна, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

У рішенні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року вказано, що майно підлягає витребуванню у ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виданого, оскільки заявником не доведено наявність обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він позбавлений можливості виконати рішення суду про витребування у нього земельної ділянки, оскільки воно підлягає виконанню шляхом звернення до державного реєстратора та здійсненням державної реєстрації права на земельну ділянку, є безпідставними, оскільки є його суб`єктивним трактуванням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 28 квітня 2021 року