Провадження № 2/638/669/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючо судді Штих Т.В.

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користувамнні майном, визнання порядку користування,-

встановив:

Позщивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова за позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користувамнні майном, визнання порядку користування.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що він та відповідач є співвласниками автомобілю « Ниссан» 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 . Як зазначає позивач. Автомобіль було ним придбано за сто тридцять три тисячі гривень, таким чином, він вважає, що як співвласник вказаного автомобілю він має право на користування ним, проте відповідач чинить перепони у користуванні та не надає вказаний автомобіль для користування, чим створює перешкоди позивачеві. Він неодноразово звертався до відповідачки з підстав надання йому вказаного автомобілю для користування, проте відповідач заперечує в наданні автомобілю. Зазначає, що вказана поведінка завдає йому моральної шкоди. Просить зобов`язати ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_4 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 не чинити перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні автомобілем « Ниссан» 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 , та надати ОСОБА_1 ключі від вказаного автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на час користування, встановивши порядок користування автомобілем, як перший та третій квартал кожного року, стягнути на його користь суму моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, а також суму судових витрат.

26 червня 2018 року надано відзив на позовну заяву, де відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилалась на те, що вона брала у борг кошти на придбання автомобілю, тому не винна позивачу автомобіль.

У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Зазначили, що позивач є співвласником, машина придбана за його кошти, тому відповідач незаконно чинить перепони у користування автомобілем.

Відповідач та їх представник заперечували проти задоволення позовних вимог та зазначили, що автомобвль придбано відповідачкою у повному обсязі за її власні кошти та кошти, які вона брала у борг, тому не розуміє чому вона повинна надавати автомобіль у користування позивачеві.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає встановленими наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Встановлено, що позивач та відповідач у справі з 2013 по 2014 рік мали стосунки та зустрічалися. Вказані обставини не заперечувалися сторонами.

Відповідно до договору № 20059 між ОСОБА_3 та ТОВ « ТБ Слобожанщина» укладено договір комісії № 20059 від 12 вересня 2014 щодо продажу автомобілю« Ниссан» 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 . У подальшому вказаний автомобіль було куплено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що свідчить заява та довідка рахунок від 12 вересня 2014 року. У даних документах зазначено, що як позивач так і відповідач - є співвласниками вказаного автомобілю.

Відповідно до наданих банківських довідок та руху коштів по рахункам позивача, встановлено, що ОСОБА_1 станом на 2014 рік мав досить стабільний значний дохід, був підприємцем.

Довідок щодо доходу відповідача суду не надано.

Суд не приймає, як доказ диск та роздруківку запису « телефонної розмови від 25 липня 2017 року» а.с. 76-91. Сторона позивача не довела підстав допустимості вказаного доказу у даній цивільній справі. Крім того вказана телефонна розмова була зафіксована без згоди ОСОБА_2 , а щодо проведення відповідного експертного дослідження вказаної телефонної розмови, не зрозуміли висновку експерта про однозначність того, що ОСОБА_2 приймала участь у даній телефонній розмові.

Судом досліджено копія розписки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 31.08.2014 року.( а.с 102-103). Наявність вказаною розписки судом не спростовується, проте з вказаної розписки не вбачається передача коштів в натурі. Крім того відсутні докази використання вказаних коштів саме на придбання автомобілю.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 23 березня 2019 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Допитати у судовому засіданні її щодо обставин вказаної розписки, не можливо.

Допитаний у судовому засіданні 26 лютого 2020 року свідок ОСОБА_5 плутався у поясненнях, не міг чітко повідомити інформацію щодо питань пов`язаних з написанням розписки та отримання наче б то у борг коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, а також ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

За ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 є співвласником вказаного спірного автомобілю та не може бути позбавлений права користування вказаним автомобілем, так як поняття власності включає в себе три складових : володіння, користування та розпорядження. Тому суд вважає, що в даній частині позовні вимоги необхідно задовольнити. Проте щодо часу та порядку користування, суд вважає за необхідне визначити наступний порядок як з 01 січня року до 01 липня року - ОСОБА_2 та з 01 липня до 31 грудня року ОСОБА_1 .

Окремо суд зазначає про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини крім випадків встановлених законом.

Матеріали справи не містять жодних доказів заподіяння шкоди позивачу з боку відповідача.

Позивачем на надано суду доказів отримання моральних страждань, а саме не надано доказів того, що ситуація, що стала підставою цього позову, за звичайних умов суспільного життя є психотравмуючою за своєю сутністю для позивача. Позивачем не доведено переживання, емоційну напруженість, порушення життєвих планів та зміни звичайного життєвого устрою. Медичної документації не надано.

При такому детальному дослідженні суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенні.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стосовно стягнення матеріальної шкоди суду не доведено, що саме сума 5000гривень є сумою моральної шкоди.

За ч. 1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 141, 259, 263 265, 280 - 282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користувамнні майном, визнання порядку користування задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_4 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 не чинити перешкоди у користуванні, розпорядженні та володінні автомобілем « Ниссан» 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 , та надати ОСОБА_1 ключі від вказаного автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на час користування, встановивши порядок користування автомобілем, як з 01 січня року до 01 липня року - ОСОБА_2 та з 01 липня до 31 грудня року ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 суму судового збору у розмірі 640,00 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 30 квітня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.