провадження № 22-ц/824/3640/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Шпортилом Ярославом Івановичем , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року про відмову у прийнятті додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за реєстровим номером № 655. Вирішено питання про розподіл судових витрат, що стосується судового збору. В задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в сумі 25 000 грн. відмовлено.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою та просив визнати поважними причини пропуску строку на подачу заяви про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу та поновити позивачу строк для подачі такої заяви; ухвалити додаткове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 25 000 грн. та стягнути їх з відповідачів у рівних частках.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що його представник виконав всі вимоги ст. 134, 137 ЦПК України та надав суду як попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, так і детальний опис послуг, які надавалися позивачу. Акт приймання-передачі наданих послуг за своїм змістом є первинним документом, який підтверджує фактичне надання послуг. Витрати ОСОБА_1 на правову (правничу) допомогу повністю відповідають фактично наданим послугам, що виключає можливість втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом вирішувалось питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу. ОСОБА_1 до заяви про ухвалення додаткового рішення не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Наданий заявником акт приймання-передачі послуг від 13 листопада 2020 року містить лише одну графу з найменуванням послуги - «представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції, що включає, але не обмежується, проведенням аналізу наданих клієнтом документів та матеріалів; підготовкою, подачею позову; підготовкою та подачею документів по суті спору та з процесуальних питань, необхідних для належного захисту інтересів клієнта і відповідній справі (справа № 760/16992/19)» та ціною в розмірі 25 000 гривень. Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зазначений акт не містить.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 квітня 2019 року між АО «Ярослава Шпортило» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з правової (правничої) допомоги та протоколом узгоджено договірну ціну - 25 000 грн. (а.с.180, Т.2).

10 квітня 2019 року ОСОБА_1 видав довіреність на ім`я Шпортила Я.І. на представництво інтересів в усіх судах (а.с.184, Т.2).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач надав суду договір про надання послуг з правової допомоги адвокатським бюро від 01 квітня 2019 року. Відповідно до додатку № 1 (Протокол узгодження договірної ціни) визначено вартість послуг адвоката в суді першої інстанції в сумі 25 000 грн. Також позивачем надано суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, та опис послуг, що надаються АБ «Ярослава Шпортило» (а.с.35-38, Т.1).

В прохальній частині позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції відмовив позивачу у стягненні зазначених витрат на правову допомогу в сумі 25 000 грн. При цьому, суд виходив з того, що позивач не надав суду доказів оплати зазначених витрат та детального опису робіт.

У той же час, у відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 640/18402/19 від 28 грудня 2020 року, якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим. Оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а, отже, є визначеним.

Аналогічна позиція викладена в постанові № 357/11023/18 від 20 січня 2021 року Верховного Суду, в якій, з посиланням на постанову № 640/18402/19, зазначено, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Не дивлячись на те, що суд першої інстанції відмовив позивачу в стягненні витрат на правову допомогу з підстав, що не узгоджуються з зазначеними позиціями Верховного Суду, позивач судового рішення не оскаржив та погодився з ним.

Після ухвалення 30 жовтня 2020 року зазначеного рішення 13 листопада 2020 року позивачем та адвокатом Шпортило Я.І. був підписаний акт приймання-передачі послуг № 15 до договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги від 01 квітня 2019 року (а.с.185, Т. 2).

13 листопада 2020 року ОСОБА_1 перерахував АО «Ярослава Шпортило» 25 000 грн. за послуги з правової (правничої) допомоги згідно договору від 01 квітня 2019 року (а.с.187, Т.2).

У зв`язку з зазначеним, позивач повторно звернувся до суду з заявою про стягнення тих самих витрат на правову допомогу в сумі 25 000 грн.

Відповідно до частин 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).

Звертаючись до суду з зазначеною заявою, позивач не звернув уваги, що підстав для ухвалення додаткового рішення немає, оскільки зазначене питання було вирішено ухваленим рішенням по суті спору від 30 жовтня 2020 року (а.с.170, Т. 2).

У даному випадку подання позивачем до суду додаткових документів, а саме доказів оплати витрат на правову допомогу та детального розрахунку наданих послуг, наявність яких у відповідності до вищезазначених висновків Верховного Суду не було та не є обов`язковим, не надає йому права повторно звертатися до суду за вирішенням питання, в якому йому вже було відмовлено.

За таких обставин, висновки суду щодо відсутності підстав до задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відповідають обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Шпортилом Ярославом Івановичем залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.