22-ц/804/1320/21
266/1501/21

Головуючий у 1-й інстанції Іванець О.Д.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2021 року, постановлену у складі судді Іванець О.Д.,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо

про стягнення страхової виплати та штрафних санкцій

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТДВ СК Кредо в обґрунтування зазначивши наступне. 29.03.2017 ним було укладено електронний договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № HMAWNS-172T0NX шляхом приєднання до публічної оферти страховика. 27.10.2019 внаслідок протиправних дій невідомих осіб позивачу заподіяно тілесні ушкодження, що відповідно до п. 6.1.2 договору є страховим випадком. Проте, листом № 13.11.2019/062-Z19A3PB700002L відповідач у виплаті страхового відшкодування відмовив на підставі п. 4.2. Умов страхування договору. Просив стягнути з відповідача страхові виплати та штрафні санкції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до ТДВ СК Кредо про стягнення страхової виплати та штрафних санкцій передатно за територіальною юрисдикцією до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга (а.с. 79-83) вмотивована наступними доводами. Предметом поданого позову є невиконання ТДВ СК Кредо умов електронного договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків. На правову природу договору страхування, як договору про надання послуг, поширюється дія Закону України Про захист прав споживачів. А відтак, підсудність в даній справі має визначатись за ч. 5 ст. 28 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Щодо відсутності об`єктивної інформації про проживання позивача на території Приморського району м. Маріуполя Донецької області, зазначено наступне.

Позивач з 26.12.2017 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки № 188 від 29.01.2021. Військова частина № НОМЕР_1 зареєстрована та розташовується у АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним витягом з ЄДРПОУ. Тобто, місцем проживання позивача, як споживача фінансових (страхових) послуг є Приморський район міста Маріуполя Донецької області.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353) розглядається судом апеляційної інстанції у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Передаючи справу за позовом ОСОБА_1 на розгляд до іншого суду, суд керувався загальними положеннями ч. 2 ст. 27 ЦПК України щодо територіальної юрисдикції (підсудності) і відомостями про місцезнаходження відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , тобто в районі діяльності Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Суд виходив з того, що виниклий спір витікає з договірних відносин, в укладеному між сторонами договорі не вказано місце його виконання, на спір не поширюються правила виключної підсудності.

З такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1. ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Відповідно до Постанови Верховного суду України Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів № 5 від 12.04.1996 (із змінами) споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Закон поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обов`язків, які виникли вже після введення його в дію.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Закон України Про захист прав споживачів регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 1 Закону України Про захист прав споживачів визначено терміни, зокрема: виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Відповідно до ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до Закону України Про захист прав споживачів цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Така правова позицію узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України № 6-126цс14 від 11.03.2015.

Тож, поза увагою суду залишились наявні ознаки виниклого спору з захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог, право обрання підсудності справ за зареєстрованим місцем свого проживання чи перебування належить позивачеві, як споживачу, в силу ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що у своїх позовних вимогах до ТДВ СК Кредо щодо стягнення страхової виплати та штрафних санкцій, позивач відшукує право у відносинах, що випливають з захисту прав споживачів, і процесуальний закон пов`язує у зв`язку з цим можливість відновлення своїх прав у суді за вибором позивача. Натомість, судом надано перевагу правилам загальної підсудності (ст. 27) над нормами альтернативної підсудності (ч. 5 ст. 28), якими вмотивовано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , цілком обґрнутовано.

Статтею 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що: вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем додано: копію посвідчення серії НОМЕР_2 Східного регіонального управління державної прикордонної служби України; довідку військової частини НОМЕР_1 № 188 від 29.01.2021 про проходження ОСОБА_1 військової служби за контрактом з 26.12.2017 по сьогодення; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де вказано місце реєстрації в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-17).

З огляду на це, є слушними доводи апеляційної скарги про місце проживання позивача в Приморському районі м. Маріуполя Донецької області за місцем знаходження військової частини НОМЕР_1 , де він проходить військову службу з 26.12.2017 по сьогодення, а відтак, підсудність поданого позову Приморському районному суду м. Маріуполя Донецької області.

Враховуючи наведені процесуальні норми закону, доводи апеляційної скарги про місце проживання позивача в Приморському районі міста Маріуполя, колегія суддів вважає спрямування справи до іншого суду помилковим.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо порядку вирішення питання щодо підсудності справи за позовом ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, ухвала як та, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379, п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню та поверненню справи до того ж суду для продовження розгляду, а саме для вирішення питання про відкриття провадження у справі у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2021 року про передання матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 за підсудністю до до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо про стягнення страхової виплати та штрафних санкцій направити до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова