Справа № 755/137/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

за участі

предствника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири. При укладені договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , була досягнута усна домовленість, що дарувальники одразу знімуться з реєстрації з квартири, однак дану домовленість безпосередньо ОСОБА_3 не виконав. Позивач виявила бажання відчужити дану квартиру, однак факт реєстрації відповідача в даній квартирі перешкоджає в реалізації її прав у зв`язку з чим просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив ї задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про визнання позову. Підтвердив той факт, що він в даній квартирі не проживає та має інше місце постійного проживання. Просив розгляд справи здійснювати у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного висновку.

З пояснень та матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 21 вересня 2020 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гришаєвою І.В.

Як зазначає позивач в своєму позові, відповідач в добровільному порядку зніматися з реєстрації не бажає.

28 жовтня 2020 року позивач направляла відповідачу вимогу про зняття з реєстрації, однак остання залишилась без будь-якого реагування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Про саме таке застосування правових норм у спірних правовідносинах зазначається у правовій позиції Верховного суду України висловленій під час розгляду справи №6-158цс14 у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05.11.2014р., аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Отже за відповідачем, як членом сім`ї попереднього власника квартири зберігалося право користування цим житлом до припинення права власності попереднього власника членом сім`ї якого він являвся. Зі зміною власників, відповідач втратив право користування цим житлом, а тому за таких обставин є підстави для визнання відповідача ОСОБА_3 такими, що втратив право користування цим житлом.

Виходячи зі змісту ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Крім того, згідно п.34 вказаної Постанови, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала свідчення, що вона є матір`ю позивача та колишньою дружиною для відповідача. В судовому засіданні підтвердила ту обставину, що під час укладання договору дарування квартири, між позивачем, відповідачем та нею була домовленість про добровільне зняття з реєстраційного обліку відповідача та ОСОБА_4 . Вона в свою чергу дану домовленість дотримала, а відповідач - ні. В даній квартирі ОСОБА_3 не проживає близько чотирьох років. Речей в квартирі також немає та вселитися не намагався. Крім того, за комунальні послуги витрати не несе.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлені свідком, даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідка об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам

Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, що підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому суд враховує і те, що відповідач, подав заяву про визнання позову в якій також зазначив, що не проживає в даній квартирі, а має постійне місце проживання за іншою адресою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.47 Конституції України, ст. ст. 311, 321, 379, 382, 383, 386, 391, 406 Цивільного кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2021 року.

Суддя Н.О. Яровенко