1Справа № 335/1249/21 2/335/1278/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Жукової В.Е., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Хмарського Р.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Хмарського Романа Борисовича до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2021 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Хмарського Романа Борисовича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що з 19.06.2013 по 09.11.2015 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/7954/15-ц, яке набрало законної сили 09.11.2015 року.

Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №335/7854/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 .

Відповідач не виконує обов`язків батька та не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання. З моменту фактичного припинення стосунків між сторонами, відповідач бачив дитину один раз, не звертався з проханням влаштувати йому зустріч, дитина батька практично не пам`ятає.

Посилаючись на викладене, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 03.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.03.2021 року, витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою судді від 30.03.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 28.04.2021 року.

19.04.2021 року на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його сина ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити. Позивач у судовому засіданні підтвердила викладені у позові обставини щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно їх сина.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов, натомість до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що він підтримує свою нотаріально посвідчену заяву від 13.01.2021 року щодо визнання позову.

Також матеріали справи містять копію нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 від 13.01.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваленко О.В., та зареєстрована в реєстрі за №99, згідно якої ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 .

Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просить рішення прийняти в інтересах дитини.

Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №602, яке видано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Рішенням Орджонікідзевськго районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2015 року у справі №335/7954/15-ц, яке набрало законної сили 09.11.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2015 року по справі №335/7845/15-ц, яке набрало законної сили 09.11.2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 07.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю.

Дана обставина встановлена рішенням суду у справі №335/7845/15-ц, та в силу вимог ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Вознесенівського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) А.Омельяненко вбачається, що у ОСОБА_2 існувала заборгованість зі сплати аліментів станом на січень 2019 року у найбільшому розмірі 42988,98 грн. Заборгованість станом на 16.01.2021 року відсутня.

У судовому засіданні позивач пояснила, що заборгованість зі сплати аліментів була погашена матір`ю відповідача у справі, тобто бабусею її сина, оскільки сам відповідач аліменти не сплачує та не мав намір погашати заборгованість по ним.

Згідно довідки від 09.02.2021 року №01-22/21 директора Запорізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №59 Територіального відділу освіти Дніпровського району Департаменту світи і науки Запорізької міської ради - ОСОБА_1 виховує сина ОСОБА_3 учня 1-Б класу, одна. Батько за період навчання в закладі не з`являвся, з класним керівником не спілкувався.

Згідно листа директора КНП «Центр первинно медико-санітарної допомоги №9» Департаменту охорони здоров`я ЗМР №779/01-06 від 11.03.2021 року - в педіатричній амбулаторії №9 з 11.08.2015 року і по теперішній час спостерігається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Декларацію про вибір лікаря на медичне обслуговування з лікарем-педіатром укладено матір`ю - ОСОБА_1 . Вона ж і звертається за необхідності на прийом до лікаря з дитиною. Батько, ОСОБА_2 , за медичною допомогою з хлопчиком до Центру не звертався, станом здоров`я дитини не цікавився.

Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району 08.04.2021.

За результатами засідання комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 , про що 14.04.2021 складено відповідний висновок №01-10/686.

Положеннями ст. ст. 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Суд дійшов висновку, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною були втрачені, а хлопець вважав своїм батьком нового чоловіка колишньої дружини. Отже, у найкращих інтересах дитини було позбавлено батьківських прав на сина і залишено хлопчика під повною опікою матері.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, а також виходячи із процесуальної позиції відповідача, який відзиву на позов не подавав, обставини, викладені у позові не заперечив, суд вважає встановленим та доведеним факт того, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання сина ОСОБА_3 про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, з ним не спілкується, не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, не забезпечує будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям, іграшками, розвиваючими матеріалами та засобами, відвідування шкільних та позашкільних програм сина, про що зазначила позивач у своєму позові та не спростовано відповідачем.

Вказані обставини свідчать про те, що сімейні зв`язки між біологічним батьком і дитиною втрачені.

При вирішенні справи суд також вважає, що негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого та зневажливого ставлення батька до дитини.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не забезпечує його необхідним, не виявляє турботу, надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно власного сина, а тому з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд доходить висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 .

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Хмарського Романа Борисовича до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28 квітня 2021 року.

Повний текст судового рішення складено 05.05.2021.

Суддя К.В. Гашук