Справа № 758/6130/20
Провадження № 2-з/758/149/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року суддя Подільського районного суду м.Києва Скрипник О. Г. , розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест КМ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталії Петрівни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання угоди недійсною, скасування рішення про державну реєстрацію речового права, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ТОВ «Будінвест КМ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. про визнання незаконним та скасування рішення, визнання угоди недійсною, скасування рішення про державну реєстрацію речового права.

Представник позивача звернувся до Подільського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити ТОВ «Екостандарт-Інвест», ТОВ «Будінвест КМ» передавати функції замовників будівництва третім особам, а також здійснювати підготовчі будівельні роботи та будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ст. 149 ЦПК України основною метою забезпечення позову є недопущення істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Предметом позову є визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради, визнання угоди про внесення змін до договору оренди недійсною, скасування рішення про державну реєстрацію речового права, тобто вимоги немайнового характеру.

У заяві про забезпечення позову фактично ставиться питання про зупинення здійснення господарської діяльності на земельній ділянці, яка перебуває в оренді у одного з відповідачів по справі та іншим суб`єктам господарської діяльності щодо здійснення своєї підприємницької діяльності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 року у справі № 910/3359/20 визнане протиправним та скасоване рішення Київської міської ради № 446/8019 від 12.12.2019 р. «Про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 1,0900 га на АДРЕСА_1 , укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будінвестком КМ» № 85-6-00341 від 14.08.2007 (зі змінами, внесеними угодою від 29.05.2017), та врегулювання питання подальшого використання земельної ділянки площею 1,09 га на АДРЕСА_1 », прийняте на пленарному засіданні IX сесії Київської міської ради VIII скликання.

Відповідне рішення господарського суду підтримане постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 квітня 2021 року.

Тобто договір оренди земельної ділянки площею 1,0900 га на АДРЕСА_1 , укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будінвестком КМ» № 85-6-00341 від 14.08.2007 є чинним та підлягає виконанню.

Згідно з зазначеним договором цільове призначення об`єкта оренди - будівництво житлового будинку.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності виходив із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову, та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову майнового характеру.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Як вбачається з позову, предметом позову є скасування рішення Київської міської ради, визнання угоди про внесення змін до договору оренди недійсною, скасування рішення про державну реєстрацію речового права.

Суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення позову як зупинення здійснення господарської діяльності на орендованій земельній ділянці до вирішення справи по суті спору не буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Отже, оскільки на час розгляду заяви про забезпечення позову, існує невідповідність між заявленими вимогами та заходами забезпечення позову, а також зважаючи на те, що заявник посилається в своїй заяві лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання в подальшому судового рішення, та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незастосування заходів забезпечення унеможливить виконання судового рішення, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями. 81, 149-153, 261 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест КМ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталії Петрівни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання угоди недійсною, скасування рішення про державну реєстрацію речового права - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали (зважаючи на п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

СуддяО. Г. Скрипник