КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4644/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Савлук Т.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя та просила ухвалити рішення, яким

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1 в розмірі 61400 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що з 22 листопада 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 04 червня 2019 року.

В період шлюбу ними набуто зазначено майно. При цьому, у зв`язку із погіршенням стосунків відповідач здійснив перереєстрацію автомобіля на іншу особу, а після розірвання шлюбу автомобіль повторно перейшов у власність відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 37845,29 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3784,50 грн., витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, в розмірі 6537,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 18500 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині вирішення вимог щодо поділу квартири, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в цій частині скасувати та задовольнити її вимоги.

В апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду, що квартира була придбана за особисті кошти відповідача, отримані від продажу майна, набутого до шлюбу. Вказує, що кошти на придбання майна вкладені в період шлюбу та в інтересах сім`ї, та ці кошти становили спільну власність.

Зазначає, що відповідач не надав доказів, що кошти від продажу майна, набутого до шлюбу, були вкладені у придбання спірної квартири.

Розписки від 17 липня 2011 року на суму 300000 грн. та від 04 серпня 2012 року на суму 100000 грн. вважає недостовірними доказами. Так, висловлює сумніви у даті їх створення, а також зазначає, що, надаючи їх копії, відповідач не вказав про наявність оригіналу. Вказує, що у зв`язку із сумнівами у даті їх створення клопотала перед судом про витребування оригіналів розписок, суд таке клопотання задовольнив, проте відповідач ухилився від надання оригіналів.

Покази свідка, батька позивача, який надав позику згідно із розпискою від 17 липня 2011 року, вважає неприйнятними з огляду на статтю 1047 ЦК України.

Представником відповідача - адвокатом Вербицьким Д.В. подано відзив на апеляційну скаргу. Заперечує проти того, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказує, що доходи позивача не дозволяли здійснити вклад у придбання майна, а матеріали справи містять докази, що квартира придбана за рахунок доходів відповідача.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Зарубіна Т.М. доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Вербицький Д.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду оскаржується в частині вирішення вимог щодо поділу квартири, відтак суд апеляційної інстанції не досліджує обставин та не перевіряє законність рішення в частині вирішення вимог про поділ автомобіля.

Установлено, що з 22 листопада 2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 червня 2019 року шлюб розірвано.

14 липня 2011 року між ТОВ "Компанія з управління активами "ВАЛПРИМ", що діє від свого імені та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Комфор таун", від імені і за рахунок якого на підставі замовлення діє ТОВ "ІНФОРМАЦІЙНО-ДИПОЗИТАРНИЙ ЦЕНТР "ГЛОБАЛ", та покупцем ОСОБА_2 укладено Договір №Б-75/11-4 купівлі-продажу облігацій, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець на умовах цього Договору зобов`язується прийняти та оплатити Лот облігацій.

Відповідно до пункту 1.6. Договору купівлі-продажу облігацій від 14 липня 2011 року №Б-75/11-4, Лот облігацій та/або Лот - це сукупність Облігацій, яка є підставою для набуття майнових прав на об`єкт нерухомості відповідно до умов і строків, передбачених Інформацією про випуск облігацій Емітента, за умови повної оплати вартості таких облігацій. Розмір та характеристика Лоту визначається Емітентом. Лот облігацій є неподільним.

За змістом пункту 2.3. Договору купівлі-продажу облігацій від 14 липня 2011 року №Б-75/11-4, відповідно до Інформації про випуск облігацій Емітента та Договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості при погашенні Лоту, придбаного та повністю оплаченого Покупцем відповідно до умов цього договору, Власник Лоту облігацій має право отримати у власність наступний об`єкт нерухомості: квартира, будівельна адреса: АДРЕСА_2 ; номер об`єкта будівництва: 0505; поверх: 7; призначення об`єкта нерухомості (номер квартири): 104.

За змістом пункту 2.6. Договору купівлі-продажу облігацій від 14 липня 2011 року №Б-75/11-4, після здійснення розрахунків відповідно до умов цього договору та отримання у власність лоту облігацій Покупець стає власником Лоту облігацій та набуває усіх прав та обов`язків, передбачених Інформацією про випуск облігацій Емітента.

Відповідно до пункту 3.2. Договору купівлі-продажу облігацій від 14 липня 2011 року №Б-75/11-4, сума договору на момент його укладення складає 816218 грн. 94 коп., без ІІДВ при курсі НБУ 7,9714 грн. за 1 долар США, що на момент підписання цього договору становить 102393,42 доларів США.

Відповідно до пункту 4.1. Договору купівлі-продажу облігацій від 14 липня 2011 року №Б-75/11-4, покупець здійснює оплату ціни лоту у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України з власного рахунку або готівкою через касу на поточний рахунок продавця на підставі рахунку виставленого продавцем в наступному порядку та строки: 5% - не пізніше 21 липня 2011 року; 4% - не пізніше 21 серпня 2011 року; 4% - не пізніше 21 вересня 2011 року; 4% - не пізніше 21 жовтня 2011 року; 3% - не пізніше 21 листопада 2011 року; 3% - не пізніше 21 грудня 2011 року; 3% - не пізніше 21 січня 2012 року; 3% - не пізніше 21 лютого 2012 року; 3% - не пізніше 21 березня 2012 року; 3% - не пізніше 21 квітня 2012 року; 65% - не пізніше 21 травня 2012 року.

17 серпня 2012 року між ТОВ "Компанія з управління активами "ВАЛПРИМ", що діє від свого імені та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Комфорт таун" від імені і за рахунок якого на підставі замовлення діє ТОВ "ІНФОРМАЦІЙНО-ДИПОЗИТАРНИЙ ЦЕНТР "ГЛОБАЛ", та покупцем ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору №Б-75/11-4 купівлі-продажу від 14 липня 2011 року, у зв`язку із зміною характеристики лоту облігацій, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець на умовах цього договору про внесення змін та доповнень зобов`язується прийняти та оплатити 0 шт. облігацій. Вартість однієї облігації на момент укладання цього договору про внесення змін та доповнень складає 108,15 грн. без ПДВ при курсі НБУ 7,9930 грн. за 1 долар США, що становить 13,53 доларів США. У зв`язку із укладанням сторонами договору про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу облігацій, сума договору купівлі-продажу облігацій на момент укладання цього договору про внесення змін та доповнень складає 823783,30 грн. без ПДВ при курсі НБУ 7,9930 грн. за 1 долар США, що становить 103063,09 доларів США відповідає ціні лоту, що визначена у п.2.5. цього договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу облігацій.

14 липня 2011 року між ПрАТ "НЕО ВІТА" та ОСОБА_2 укладено Договір Б-0505/7/104 про участь у будівництві об`єкту нерухомості, відповідно до якого товариство бронює за інвестором об`єкт (квартира АДРЕСА_3 ) та зобов`язується передати інвестору у власність об`єкт в об`єкті будівництва шляхом погашення лота інвестора, а інвестор зобов`язується в порядок та строки, визначені цим договором та проспектом емісії, набути право власності на лот та пред`явити товариству лот до погашення.

17 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 300000 грн. з метою придбання для власних потреб облігацій за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року, який оформлений у вигляді боргової розписки.

Відповідно до даних платіжних документів відповідачем здійснено такі внески за об`єкт нерухомого майна:

- квитанція № 965/з13 від 18 липня 2011 року, ОСОБА_2 сплачено 40821,55 гривень, за цільові іменні забезпечені облігації за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року (а.с.69);

- квитанція №833/з17 від 02 серпня 2011 року, ОСОБА_2 сплачено 32657,24 гривень, за цільові іменні забезпечені облігації за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року (а.с.70);

- квитанція №836/з13 від 22 серпня 2011 року, ОСОБА_2 сплачено 32657,24 гривень, за цільові іменні забезпечені облігації за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року (а.с.71);

- квитанція №836/з14 від 22 серпня 2011 року, ОСОБА_2 сплачено 32657,24 гривень, за цільові іменні забезпечені облігації за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року (а.с.72);

- квитанція №836/з15 від 22 серпня 2011 року, ОСОБА_2 сплачено 24492,93 гривень, за цільові іменні забезпечені облігації за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року (а.с.70);

27 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , яка належала на праві приватної власності ОСОБА_2 відповідно до Договору купівлі-продажу від 07 березня 1997 рокую. Продаж вчинено за 464000 грн.

В цей же день згідно із даними платіжного доручення №422/14 від 27 жовтня 2011 року ОСОБА_2 сплачено 416377,50 грн. за цільові іменні забезпечені облігації за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року.

14 лютого 2012 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу, відповідно продавець передає у власність покупця, а покупець приймає гараж № НОМЕР_3 в Гаражно-будівельному кооперативі "Березняки-4", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 який належав на праві приватної власності ОСОБА_2 відповідно до Договору дарування від 04 липня 2003 від 07 березня 1997 року. Продаж вчинено за 17000 грн.

04 серпня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, відповідно до якого, ОСОБА_7 передає ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 100000 грн. (з метою придбання для власних потреб облігацій за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року), який оформлений у вигляді боргової розписки.

Згідно із квитанцією №65-3448 від 09 серпня 2012 року ОСОБА_2 внесено 244119,60 грн. за цільові іменні забезпечені облігації за Договором купівлі-продажу облігацій №Б-75/11-4 від 14 липня 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині поділу квартири, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами підтверджується її придбання за рахунок особистих коштів відповідача, а відтак підстави уважати квартиру спільною сумісною власністю відсутні.

Проте апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, для визначення того, чи є майно спільною сумісною власністю і можливість застосування до нього глави 8 СК України також необхідно керуватися главою 7 цього Кодексу, що регулює питання особистої приватної власності.

Стаття 57 СК України визначає майно, що уважається особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Так, відповідно до статті 57 СК України:

1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року №372/504/17.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Зібраними у справі доказами установлено, що спірна квартира придбана за ціною 823783,30 грн.

Окрім того, установлено та підтверджено доказами відчуження відповідачем належного йому на праві особистої власності майна , а саме квартири за ціною 464000 грн. та гаражу за ціною 17000 грн.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з аргументами відповідача, що спірна квартирапридбана за кошти, частина з яких отримана від продажу попередньої квартири та гаражу, що належали відповідачу на праві особистої приватної власності. Тобто у придбання цієї квартири були вкладено грошові кошти в загальній сумі 481000 грн., які слід уважати особистою власністю ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про недоведеність того, що в придбання спірної квартири вкладено грошові кошти, отримані від продажу іншої нерухомості, яка належала відповідачу на праві особистої власності, відхиляються апеляційним судом, оскільки вказаний факт підтверджено вказаними вище доказами, які свідчать про послідовність дій щодо відчуження власної нерухомості і вчинення подальших фінансових видатків, та ці обставини ОСОБА_1 не спростовано.

Щодо даних розписки про отримання ОСОБА_2 від батька грошових коштів в сумі 300000 грн., а також розписки про отримання від ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 100000 грн., то апеляційний суд зазначає, що факт передачі коштів родичем одного із членів сім`ї, так само як і іншою особою, на купівлю майна не може беззаперечно свідчити про те, що ці кошти передано чи отримано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя.

Отже відповідно до зібраних у справі доказів установлено, що квартира придбана за ціною 823783,30 грн. Належними доказами підтверджено наявність у ОСОБА_2 особистих коштів у розмірі 464000 грн. від продажу квартири та 17000 грн. від продажу гаражу, всього 481000 грн., що становить 58,39% від вартості квартири.

Відтак особистою приватною власністю ОСОБА_2 слід уважати 58/100 квартири, інші 42/100 є об`єктом спільної сумісної власності, які підлягають рівному поділу.

З урахуванням викладеного, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 21/100 частину спірної квартири, а за ОСОБА_2 на 79/100 частин квартири.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо поділу квартири.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 176 ЦПК України ціна позову у справах з приводу визнання права власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам, визначається виходячи з дійсної вартості такого майна.

Згідно із інформацією консультації з визначення ринкової вартості спірної квартири (том 1 а.с.19), її вартість станом на 03 вересня 2019 року становила 2 380 800 грн. позивач просила визнати право власності на 1/2 частину. Виходячи з положень Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за такою вимогою є максимально граничною тій, яка визначена у законі на момент подання позову. Судовий збір за подання апеляційної скарги також сплачено, виходячи із цього максимально граничного розміру ставки судового збору в сумі 14407,50 грн.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, вимоги позивача задоволені в розмірі 21% у квартирі від 50%, на які очікувала позивач, тобто у розмірі 42% від вимоги в цілому.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5994,96 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач також просила стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. за складання апеляційної скарги.

На підтвердження таких витрат надала разом із апеляційною скаргою договір про надання правничої допомоги від 14 січня 2021 року, що укладений із адвокатом Зарубіною Т.М., згідно якого вартість 1 години правової допомоги становить 1000 грн.; акт про обсяги наданої правничої допомоги, відповідно до якого адвокатом витрачено 4 години на складання апеляційної скарги; квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 4000 грн.

Відповідачем будь-яких заперечень чи клопотань про зменшення розміру правничої допомоги у відзиві не зазначено.

Оскільки апеляційна скарга задоволена частково, то і витрати на правничу допомогу відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в пропорційному розмірі, а саме в сумі 1664,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року скасувати в частині вирішення вимог щодо поділу квартири та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 на 21/100 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2 на 79/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог щодо поділу квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5994,96 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1664,40 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова