Дата документу 28.04.2021 Справа № 335/7156/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7156/20 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/315/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Муніципальна телевізійна мережа», Комунального підприємства «Запоріжринок», про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Муніципальна телевізійна мережа», комунального підприємства «Запоріжринок», про захист честі, гідності та ділової репутації з підстав розповсюдження недостовірної інформації, в якому просив суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканності ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену «Телеканалом Z» (комунальне підприємство «Муніципальна телевізійна мережа», ), директором Центрального ринку комунального підприємства «Запоріжринок» ОСОБА_2 (комунальне підприємство «Запоріжринок», код ЄДРПОУ 0159577) ІНФОРМАЦІЯ_3 на сайті Муніципального телеканалу м. Запоріжжя «Завжди новини» ( ІНФОРМАЦІЯ_1) і за допомогою транслювання відео- сюжету на телеканалі «Телеканал Z»: «Щоправда, так було не завжди, два МАФи та бетонні блоки, що відгороджують так звану «територію стихійників», з`явились тут нещодавно. Під час карантину кіоски встановив скандально відомий бізнесмен» та « ОСОБА_1 , відомий рейдер, це в його стилі. Це він організував стихійну торгівлю»;

- зобов`язати «Телеканал Z» (комунальне підприємство «Муніципальна телевізійна мережа», ), директора Центрального ринку Комунального підприємства «Запоріжринок» ОСОБА_2 (Комунальне підприємство «Запоріжринок», код ЄДРПОУ 0159577) спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом видалення статті та відео з сайту Муніципального телеканалу м. Запоріжжя «Завжди новини» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )відІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та шляхом створення відеосюжету для «Телеканал Z» за участю директора Центрального ринку Комунального підприємства «Запоріжринок» ОСОБА_2 , в термін до п`яти днів, після набрання чинності судовим рішенням у даній справі, наступного тексту спростування: «ІНФОРМАЦІЯ_3 під час готування та надання інтерв`ю Телеканалу Z щодо перевірки легальності МАФів біля центрального ринку мною, директором Центрального ринку Комунального підприємства «Запоріжринок» ОСОБА_2 , озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме, що він є відомим рейдером, незаконно розмістив МАФи, організував стихійну торгівлю, яка призводить до ускладнення дорожнього руху вулицею Жуковського та призводить до частих дорожньо-транспортних пригод».

В обґрунтування позову зазначено, що у спірній статті вказано, що скандально відомим бізнесменом встановлено два МАФи та бетонні блоки, що відгороджують так звану, «територію стихійників». Крім того, до вказаної статті додано відеосюжет «Телеканалу Z» (Комунальне підприємство «Муніципальна телевізійна мережа»), в якому директором Центрального ринку Комунального підприємства «Запоріжринок» ОСОБА_2 прямо вказується, що саме ОСОБА_1 незаконно розміщено МАФи, організовано стихійну торгівлю, яка призводить до ускладнення дорожнього руху вулицею Жуковського та призводить до частих дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, «недостовірна інформація» щодо нього була поширена відповідачами: під час зйомки відеоматеріалу для Телеканалу Z на території Центрального ринку КП «Запоріжринок», що знаходиться у Олександрівському районі; шляхом опублікування ІНФОРМАЦІЯ_3 недостовірної інформації на сайті Муніципального телеканалу м. Запоріжжя «Завжди новини» у статті під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1); шляхом транслювання відеоматеріалу на телеканалі « Телека-нал Z ».

Зазначив, що твердження відповідачів щодо організації ним стихійної торгівлі на проїзній частині вулиці Жуковського, яка призводить до ускладнення дорожнього руху та до частих дорожньо-транспортних пригод, взагалі є голослівним та безпідставним, оскільки він жодним чином ніколи не вчиняв дії з організацій стихійної торгівлі чи захаращення проїзної частини вулиці.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив із того, що висловлювання, здійснені ОСОБА_2 стосовно позивача, є оціночним судженням та відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» така інформація не підлягає спростуванню, а тому відсутні правові підстави для застосування положень статті 277 ЦК України. Відтак, позов ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Основним доводом є те, що суд помилково визначив інформацію, що міститься у статті, та вислови директора ринку ОСОБА_2 щодо нього як оціночне судження, в той час як в них містяться недостовірні факти щодо його причетності до висвітлиних у статті подій, а відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження організації саме ним стихійної торгівлі.

Процесуальним порушенням з боку суду позивач зазначає, що,зобов`завши відповідача 2 в особі КП «Запоріжринок» надати відповіді на сім поставлених позивачем у позовній заяві запитань, суд, не отримавши відповіді, розглянув справу по суті, чим припустився неповноти у дослідженні дійсних обставин справи.

Відзивів на апеляційну скаргу з боку відповідачів не надано, хоча останні отримали копії апеляційної скарги: КП «Запоріжринок» - 04.01.2021р., КП «Муніципальна телевізійна мережа» - 12.01.2021р. ( а.с. 196, 198), що відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України не створює перешкод у апеляційному перегляді справи.

Для розгляду цієї справи в апеляційному суді в порядку автоматизованого розподілу справ визначено колегію у складі судді: суддя-доповідач Маловічко С.В., судді - члени колегії Подліянова Г.С., Гончар М.С.

Ухвалою судді-доповідача Маловічко С.В. від 30.11.2020р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору ( а.с. 184).

Ухвалою судді-доповідача Маловічко С.В. від 15 грудня 2020р. відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 ( а.с. 190).

Ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2020р. справу призначено до розгляду на 17.03.2021р. (у зв`язку з навантаженням суддів та неукомплектованістю штату).

В судове засідання 17.03.2021р. відповідачі не з`явились, будучи повідомлені судовими повістками про це судове засідання, про що маються зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток ( а.с 196, 198), які вручені одночасно з копією апеляційної скарги та копією ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В судове засідання 17.03.2021р. з`явився апелянт ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, дав пояснення щодо дійсних обставин, які стосуються МАФів та стихійного ринку, свою непричетність до незаконного встановлення МАФів та створення стихійного ринку, надав оцінку висловам у статті та відеосюжеті від ІНФОРМАЦІЯ_3, які, на його думку, є саме фактами, а не оціночними судженнями, та які не відповідають дійсності і порочать його честь і гідність та ділову репутацію.

В судовому засіданні з`ясовано, що до справи не було долучено аудіофіксації відео- сюжету із висловами директора ринку ОСОБА_2 , тому справу було відкладено на 28.04.2021р. для його надання позивачем та долучення до матеріалів справи. Позивачу ОСОБА_1 було видано судову повістку одразу після цього судового засідання ( а.с. 201).

Позивачем ОСОБА_1 24.03.2021р. надано диск СD-R із аудіозаписом коментарів ОСОБА_2 у відеосюжеті, який долучено до матеріалів цивільної справи.

В судове засідання 28.04.2021р. ані сам позивач ОСОБА_1 , ані відповідачі не з`явились, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надійшло, про поважність причин неявки жоден з учасників апеляційний суд не сповістив, тому розгляд справи продовжено та завершено у їх відсутності відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні 17.03.2021, переглянувши відеосюжет від ІНФОРМАЦІЯ_3, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 19 год. 05 хв. на сайті Муніципального телека-

налу м. Запоріжжя «Завжди новини» опубліковано статтю під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1).

У статті висвітлено складну ситуацію із проїздом автомобілів на ділянці по вулиці Жуковського , біля центрального ринку, що в Олександрівському районі. Текст статті не містить жодного письмового згадування про ПІБ позивача. У статті зазначено, зокрема: «На дорозі із двостороннім рухом водії змушені виїжджати на зустрічну смугу, адже на «свою» не можуть потрапити - заважають кіоски. У додачу - постійні затори. Щоправда, так було не завжди, два МАФи та бетонні блоки, що відгороджують так звану "територію стихійників", з`явились тут нещодавно. Під час карантину кіоски встановив скандально відомий місцевий бізнесмен… Сьогодні на проблемну ділянку завітали представники земельних ресурсів, департаменту архітектури та містобудування, районної адміністрації та інспекції з благоустрою, аби обстежити територію. Якщо ж ніяких документів щодо законності цих об`єктів спеціалісти не знайдуть - вони підлягатимуть примусовому демонтажу».

Прізвище та ім`я позивача було згадано у відеосюжеті, який був викладений під статтею, де в коментарі директора Центрального ринку Комунального підприємства «Запоріжринок» ОСОБА_2 зазначено: « ОСОБА_1 - відомий рейдер. Це в його стилі. Це він організував цю стихійну торгівлю».

Суд визнав, що вказана інформація була доступна широкому загалу через спосіб її поширення, але вказував, що особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції.

Судом встановлено, що питання стихійної торгівлі та затрудненого руху автомобільного транспорту на проїзній частині по вул. Жуковського, 32-36, виникло на підставі чисельних звернень депутатів, посадових осіб районної адміністрації району, профспілок, колективної скарги підприємців Центрального ринку, у зв`язку з чим стало предметом з`ясування та обговорення ( а.с. 62-75).

Матеріали справи також містять чисельні статті з посиланнями на джерела у мережі інтернет (здійснені у різний період з 05.05.2008 по 07.02.2020) з чисельним використанням ЗМІ у відношенні позивача вислову «рейдер, рейдерство». У деяких статтях міститься опис стосовно наявності кримінальних справ за підозрою позивача в рейдерських захопленнях ряду підприємств та обвинуваченням за відповідними статтями КК України.

Така кількість статей протягом тривалого періоду може сприйматись будь-якою особою як загальновідомий оціночний факт, розповсюджений відповідними джерелами, та відповідно як достовірна інформація.

Тому вислів директора КП «Запоріжринок» ОСОБА_2 про те, що «позивач - відомий рейдер», з огляду на кількість наявних статей в матеріалах справи, є дійсно оціночним твердженням.

Суд зазначив, що, виходячи із наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності, він дійшов висновку, що позивач є особою, за діями якої протягом тривалого часу стежить суспільство, і він має бути готовим до публічного обговорення його особи.

Між тим, позивач не довів, що інформація про нього є фактами, а не оціночними судженнями, і була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення особистих критичних думок посадової особи КП «Запоріжринок» - директором ОСОБА_2 з приводу діяльності

позивача.

Дослідивши поняття «фактичного твердження», «факту» та «оціночного судження» з точки зору практики Європейського суду із застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, викладеної у судових рішення цієї міжнародної установи, на якуяк на джерело права вказує стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд дійшов висновку, що оспорювані позивачем висловлювання директора Центрального ринку ОСОБА_2 щодо нього є оціночними судженнями, і тому відповідно до статті 30 ЗУ «Про інформацію» не підлягають спростуванню.

Апелянт же вважає, що сповіщені необмеженій кількості споживачів відомості про його причетність до встановлення незаконних МАФів та організації стихійної торгівлі, яка перешкоджає руху транспорту та створює небезпеку дорожньому руху по вул. Жуковського в м. Запоріжжі навпроти Центрального ринку, а також надана йому характеристика «рейдера», є саме фактичними даними, доведення достовірності яких покладається на осіб, що їх поширили, тобто на відповідачів. А поскільки останні цього не зробили, то суд безпідставно звільнив їх від обов`язку щодо спростування такої неправдивої інформації.

Колегія, дослідивши ці доводи скарги, вважає їх необґрунтованими, та, навпаки, повністю погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Та, з урахуванням виключення частини 3 із статті 277 ЦК України, має довести невідповідність відомостей про нього дійсності. Тобто обов`язок довести достовірність поширеної інформації, якщо вона містить фактичні дані, покладається з 2014р. на поширювача, а те, що вона є недостовірною - на особу, яка оспорює правдивість поширеної про неї інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік ), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Суд першої інстанцій, встановивши, що оспорювана позивачем інформація за своїм характером є оціночним судженням - оцінкою поведінки позивача, який в дійсності ЗМІ неодноразово характеризувався як відомий «рейдер», про що надані числені статті за тривалий період 2008-2020рр., обґрунтовано відмовив в позові.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо оціночного характеру оспорюваної інформації спростовуються матеріалми справи, які вказують на те, що поширена відповідачами інформація містить оцінку поведінки позивача з огляду на його минулу діяльність, яка висвітлювалась у контексті «рейдерства» у інших поширених статтях про нього, та не була спростована позивачем.

З наданих до відзиву КП «Запоріжринок» чисельних статей про ОСОБА_1 , зокрема, вбачається, що на сайті «Запорожский вазелин» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4 » від ІНФОРМАЦІЯ_5 було зазначено, серед іншого, «сейчас ОСОБА_1 живет за счет сдачи в аренду оставшейся у него недвижмости - в основном на рынке Анголенко . Кроме того, ОСОБА_1 приторговывает списанными продуктами» ( а.с. 93), тобто твердження, що не спростовувались позивачем.

Отже, дії позивача пов`язані, який не заперечує, що має нерухомість саме в цьому місці по вул. Жуковського, з суспільно важливим питанням «стихійного ринку», який перешкоджає проїзду транспорту та на якому продається неякісна продукція, яке підіймається на широкий загал депутатами, підприємцями організованого ринку, пресою, виконавчою владою, внаслідок чого створено комісію для перевірки такого становища, саме з яким і пов`язано надання коментарів директором центрального ринку ОСОБА_2 . Відтак, має розглядатися як оціночне судження з огляду на діяльність позивача та її попереднє висвітлення ЗМІ, на що вказує вислів автора «це в його стилі».

Суд правильно визнав, що сам позивач не спростував того, що така його характеристика у коментарях ОСОБА_2 не є оціночним судженням, адже мав в такому разі, вказуючи, що це фактичні дані, надати докази про те, що ці фактичні дані не відповідають дійсності, в порядку змагальності у судовому процесі, але лише обмежився посилання на ч. 3 статті 277 ЦК України, згідно з якою обов`язок довести ці обставини покладається на поширювача інформації.

Посилаючись у скарзі на помилковість висновків суду щодо визначення поширеної інформації як оціночного судження, апелянт не наводить будь-яких вагомих аргументів, які б спростовували ці висновки суду, а лише повторює обставини, викладені у позовній заяві, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, і яким судом надано належну оцінку щодо їх необґрунтованості, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відтак, суд правильно вирішив спір по суті, а його висновки відповідають матеріалам справи, правовим висновкам Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини.

Що стосується процесуального порушення про неповноту з`ясування обставин у справі у зв`язку з тим, що суд не сприяв отриманню відповідей на постановлені ним запитання, які суд визнав доцільним поставити відповідачам, але вирішив справу, не отримавши відповідей на них, колегія зазначає таке.

Відповідно до приписів статті 93 ЦПК України,учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом поставити запитання відповідачам, визначивши питання у позовній заяві ( а.с. 8).

В ухвалі суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 27.08.2020р. було надано строк відповідачам для надання відповідей на постановлені ОСОБА_1 у позовній заяві запитання ( а.с. 40-41).

Дійсно, за матеріалами справи встановлено, що жоден з відповідачів відповідей на запитання не надав.

З цього приводу колегія зазначає, що підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду врегульовані приписами статті 376 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Частиною 2 цієї норми визначено, щопорушення норм процесуального права може бути підставою для скасування абозміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Обов`язкові підстави для скасування рішення суду першої інстанції унормовані у частині 3 цієї статті процесуального кодексу, серед яких відсутня така, що суд не отримав відповіді відповідачів на поставлені позивачем запитання відповідно до статті 93 ЦПК України. Та такі підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

У такому разі слід керуватись приписами саме ч. 2 статті 376 ЦПК України, тобто, процесуальне порушення може бути підставою для скасування рішення лише за умови неправильного вирішення справи.

Між тим, колегією визнано, що справу судом вирішено правильно, та від відповідей відповідачів на постановлені позивачем запитання, не змінюється правильне визначення судом оспорюваних позивачем відомостей про нього як оціночних суджень, які не можуть бути спростовані згідно з вимогами статті 30 ЗУ «Про інформацію».

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 необгрунтованою, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України її слід залишити

без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.