465/1604/15-к
6/465/239/21
У Х В А Л А

28.12.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про визначення частки майна в спільній сумісній власності, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , -

встановив:

В провадженні Франківського районного суду м. Львова надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про визначення частки майна в спільній сумісній власності, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 .

У вказаному поданні приватний виконавець просить: визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 ; квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , у розмірі Ѕ.

Вимоги подання мотивовано тим, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. знаходиться зведене виконавче провадження №65505653 з примусового виконання виконавчих листів: №2 №465/1604/15-к від 01.03.2018 року виданого Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 150000 грн. та №1 №465/1604/15-к від 01.03.2018 року виданого Франківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1827,80 грн. матеріальної шкоди та 150000 грн. моральної шкоди. 22.01.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64256033, а 26.01.2021 року постанову про відкриття виконавчого провадження №6429. Приватним виконавцем сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 . Згідно даних довідки в ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира за адресою: АДРЕСА_3 . На обґрунтування подання виконавець зазначив, що виділ частки в даному нерухомому майні необхідний для виконання рішення суду.

В судове засідання стягувач не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд подання за її відсутності, підтримавши вимоги подання просить подання задовольнити.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду. В матеріалах справи наявне клопотання проводити розгляд справи за його відсутності.

Боржник в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду подання, про причини неявки не повідомила.

Приватний виконавець Пиць А.А. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд подання за його відсутності. Просив подання задовольнити.

Суд проводить розгляд подання у відсутності вказаних учасників справи, оскільки їх неявка, згідно положень ч.2 ст.443 ЦПК України, не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні.

Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши подання приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що в задоволенні подання слід відмовити, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчим листом №1 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1827,80 грн. матеріальної шкоди та 150000 грн. моральної шкоди.

Виконавчим листом №2 від 21.08.2017 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 150000 грн. моральної шкоди.

22.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64256033.

26.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64294953.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 20.05.2021 року об`єднано виконавчі провадження №64256033, №64294953 у зведене виконавче провадження №65505653.

11.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. з метою забезпечення повного фактичного виконання рішення суду винесено постанови про арешт майна №64294953 та №64256033.

18.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про арешт коштів боржника № НОМЕР_1 , скеровано в АБ «Укргазбанк», АТ «А-Банк», АТ «Альфа-Банк», АТ «Ідея Банк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Ощадбанк», АТ «Універсалбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Таскомбанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «УкрСиббанк», ПАТ АКБ «Львів», АТ «Кредобанк», ПАТ «ПУМБ».

10.06.2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника № НОМЕР_2 , скеровано в АБ «Укргазбанк», АТ «А-Банк», АТ «Альфа-Банк», АТ «Ідея Банк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «ОТП Банк», АТ «Ощадбанк», АТ «Універсалбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Таскомбанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «УкрСиббанк», ПАТ АКБ «Львів», АТ «Кредобанк», ПАТ «ПУМБ».

Згідно відомостей вказаних банківських установ у боржника відсутні кошти для виконання виконавчого листа №1 465/1604/15-к та №2 465/1604/15-к від 01.03.2018 року виданих Франківським районним судом м.Львова.

Згідно відповіді на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії боржник не отримує пенсії.

Із відповіді на запит Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, інформація стосовно боржника фізичної особи щодо суми доходу, нарахованого податковим агентом на користь платника податків та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно відповіді МВС у боржника на праві власності відсутні транспортні засоби.

Приватним виконавцем сформовано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 . Згідно даних довідки в ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

07.07.1990 року між боржницею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, який розірвано 21.10.2016 року в судовому порядку на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова, що також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 11.10.2021 року.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 18.11.2019 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4 ; Ѕ частку квартири АДРЕСА_5 та Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу будинку від 26.12.2014 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 придбав житловий будинок АДРЕСА_2 .

19.05.1995 року між ОСОБА_4 , як покупцем, та ОСОБА_6 , як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу за яким продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_6 .

Згідно реєстраційного посвідчення за реєстровим №348 від 30.05.1995 року зазначена квартира в цілому належить ОСОБА_4 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного рекєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №201605331 від 24.02.2020 року квартира АДРЕСА_6 , житловий будинок на АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_5 на праві власності належить ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст.446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно зі ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Порядок та підстави звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, передбачені ст.366 ЦК України. Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст. 371 ЦК України, згідно з якою кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 січня 2020 року по справі № 3676231/16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №327/504/17).

Аналіз наведених положень чинного законодавства України в сукупності зі змістом ст.ст. 366, 371 ЦК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання стосовно визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, слід встановити, що у боржника відсутнє інше майно, на яке можу бути звернуто стягнення, що і призводить до необхідності примусового визначення судом відповідної частки боржника, і лише у такому випадку втрачання у мирне володіння майном, що передбачено ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є виправданим та допустимим.

Відповідні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №464/2227/17 та від 25.04.2018 року у справі №534/795/14-ц.

Так, у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №464/2227/17 зазначено, що у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих листів про стягнення з боржника боргу, встановлено, що боржнику разом з іншими особами на праві спільної власності належить квартира, інше рухоме та нерухоме майно у боржника відсутнє. Встановивши, що боржник не працює та не має іншого рухомого чи нерухомого майна, на яке в подальшому можливо було б звернути стягнення, Апеляційний суд Львівської області погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

У постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №534/795/14-ц вказано, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що розмір заборгованості боржника перевищує вартість вже арештованого майна боржника та іншого майна у боржника не виявлено, тому державний виконавець має право виконати рішення суду за рахунок звернення стягнення на частку боржника у праві власності. Суди попередніх інстанцій, виходячи з того, що боржник має заборгованість та наявного у нього майна недостатньо для погашення цієї заборгованості в повному обсязі, дійшли обґрунтованого висновку про визначення належної боржнику частки у спільному майні подружжя для подальшого погашення заборгованості.

Судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Безумовним є те, що рішення суду є обов`язковим та має бути у будь-якому випадку виконане добровільно боржником або ж у примусовому порядку, однак виконання рішення суду має відбуватись у порядку та у спосіб, передбачений законом. Неналежне виконання боржником свого обов`язку по виконанню рішення суду та ухилення від такого виконання, не передбачає законодавчого дозволу на здійснення примусового виконання рішення суду у спосіб, що не відповідає встановленим національним законодавством процедурам.

Разом з тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні актуальні дані про право власності на квартири та будинок станом на час звернення приватного виконавця до суду із відповідним поданням, оскільки до матеріалів подання долучено інформаційну довідку станом на 24.02.2020 року.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недоведеність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-82, 89, 353-355, 443, 446 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі невручення ухвали суду у день її складення, вони мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення учаснику. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Х.В.Гладишева