Номер провадження: 22-ц/813/5535/21
Номер справи місцевого суду: 510/163/19
Головуючий у першій інстанції Сорокін К. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року (одноособово суддя Сорокін К.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

29.01.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 008,97 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

17.06.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 6 200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором, проте, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором. Станом на 30.11.2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14 008,97 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 990 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками 7 375,69 гривень, заборгованість за нарахованою пенею та комісією 500 гривень, штраф 500 гривень штраф (фіксована частина), 643,28 гривень штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 18.02.2020 року позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 990 гривень і судовий збір у розмір 684,30 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 18.02.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків, пені і штрафів по кредиту, допустивши порушення норм права. Банк на обґрунтування вимог позову надав суду копію заяви, Витяг Умов та Правил, Тарифи, розрахунок заборгованості за кредитним договором. На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано до суду Заяву-анкету від 17.06.2010 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду від 17.06.2010 року, які підписані особисто відповідачем.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду - 2,5% на місяць, крім того сторони погодили, що:

розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки пені та штрафу. Таким чином відповідач був ознайомлений із розміром процентної ставки та погодився із ним, а також із зобов`язанням сплати неустойки. Умови кредитування із використанням кредитної карти «Універсальна» розцінюються як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 17.06.2010 року шляхом підписання заяви-анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом, який повинен застосовуватися при розрахунку заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, питання щодо повернення кредиту відповідачем повинно вирішуватись не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, а на підставі підписаної позичальником довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій передбачено розмір процентної ставки за користування кредитом та сплата неустойки.

Позивачем надано до суду належні, допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів та неустойки з відповідача є правомірним.

Аналогічні правові висновки висловлені у постанові від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17, провадження № 61-684св18 ВС (КЦС), постанові від 04.12.2019 року р № 750/6058/17-ц, провадження № 61-47353св18 ВС (КЦС), постанові від 19.09.2019 року № 127/7543/17, провадження № 61-26680св18 ВС (КЦС), постанові від 12.02.2020 року, провадження № 382/327/18-ц, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог з стягнення заборгованості за процентами.

На вказані факти суд уваги не звернув ібезпідставно вважав, що відсоткова ставка не узгоджені сторонами при укладенні договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Проте, з урахуванням наявності заяви та довідки, підписаної позичальником, відповідач обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_1 з січня 2020 року обізнаний про наявність у суді позовної заяви Банка з приводу стягнення з нього заборгованості за договором б/н від 17.06.2010 року, оскільки судова повістка на 08.01.2020 року йому не вручена із зазначенням: «адресат відсутній» (а.с.54).

Справа знаходиться у провадженні суду апеляційної інстанції з липня 2020 року, ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.07.2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника Банка.

Протягом липня 2020 року квітня 2021 року відповідач не сприяє своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, не цікавиться розглядом його скарги в суді апеляційної інстанції. Копії ухвал суду разом з копією апеляційної скарги Банка повернути до суду у серпні 2020 року і листопаді 2020 року повернуті без вручення відповідачу за місцем його реєстрації (а.с.100,104-107).

Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом (ст. 130 ч.2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані, у тому числі,сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (ст. 43 ч.2 п.2 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства (ст. 44 ч.ч.1,2 ЦПК України).

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (п.66 постанови Верховного Суду від 04.08.2020 року по справі № 183/6913/16 (2-а/183/43/17). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року по справі № 337/474/14-ц).

Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України", п. 28, № 16652/04, від 02.12.2010 року). Запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (рішення ЄСПЛ у справі "Мусієнко проти України", п.24, № 26976/06, від 20.01.2011 року). Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що поведінка відповідача містить ознаки недобросовісності, створює перепони для руху справи і є зловживанням відповідачем процесуальними правами на участь у суді апеляційної інстанції, тому колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи по суті за відсутності відзиву, пояснень або заперечень відповідача на апеляційну скаргу Банка.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

17.06.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, згідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6 200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві та у довідці про умови кредитування від 17.06.2010 року (а.с. 4,5).

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором, однак відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором.

За розрахунками Банка станом на 30.11.2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14 008,97 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 990 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками 7 375,69 гривень, заборгованість за нарахованою пенею та комісією 500 гривень, штраф 500 гривень (фіксована частина), штраф 643,28 гривень (процентна складова) (а.с.6-8).

До апеляційної скарги Банк надав додаткові докази, які стосуються предмета доказування у справі.

Під час укладення кредитного договору,17.06.2010 року відповідач ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) підписав довідку №158775347 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна.55 днів пільгового періоду» за договором SAMD3806, яка зазначає умови кредитування зі сплатою відсотків, комісії, а також відповідальність позичальника за порушення умов зобов`язання зі сплатою неустойки у вигляді пені та штрафів (а.с. 5).

З витягу із карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що з серпня 2014 року відповідач користувався кредитними коштами, які йому надавав Банк на виконання умов договору від 17.06.2010 року (а.с.71-77).

Згідно довідки Банка (а.с.78), протягом 2010-2020 років Банк змінював умови кредитування відповідача шляхом збільшення/зменшення кредитного ліміту, а згідно довідки (а.с.79) відповідач отримав картку № НОМЕР_2 (від 03.06.2010 року з терміном дії до 06/14) і картку № НОМЕР_3 (від 20.08.2014 року зі строком дії до 08/17).

05.03.2018 року Банк звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.07.2011 року.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові в частині стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 7 375,69 гривень, заборгованості за нарахованою пенею та комісією 500 гривень, штрафа 500 гривень (фіксована частина), штрафа 643,28 гривень (процентна складова), виходив з недоведеності позовних вимог Банка у цій частині (а.с. 155-160).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду у цій частині з таких підстав.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Позов Банка про стягнення процентів, неустойки з комісією підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2010 року відповідач підписав Анкету-заяву №159747573, а також довідку № НОМЕР_4 про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна.55 днів пільгового періоду» за договором SAMD3806, яка зазначає умови кредитування зі сплатою відсотків, комісії, а також відповідальність позичальника за порушення умов зобов`язання зі сплатою неустойки у вигляді пені та штрафів.

Довідка зазначає: тип кредитної лінії; пільговий період (55 днів); базову відсоткову ставку за користування кредитом - 2,5 % на місяць (30 % річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням більш ніж на 30 днів: приклади використання кредитних коштів і реальну процентну ставку на місяць. Відповідно до вказаної Довідки, базова % ставка на місяць нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітний період) 7 % від заборгованості, проте не менше 50 грн. на базі залишку заборгованості зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця за звітним (а.с.7).

Наведене свідчить про те, що Банк і ОСОБА_1 , під час укладення 17.06.2010року кредитного договору, погодили істотніумови договору, зокрема щодо сплати відсотків, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів за користування кредитними коштами.

Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що під час підписання 17.06.2010 року Анкети-заяви відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, що вбачається з Довідки від 27.07.0.2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування зі сплатою відсотків, комісії і неустойки у вигляді пені та штрафів, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові про стягнення заборгованості за відсотками, комісією і неустойкою у вигляді пені та штрафів.

Розмір заборгованості за відсотками (7 375,69 гривень), неустойка і комісія (500 гривень) штрафи (500 гривень і 643,28 гривень), відповідач ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, не спростував.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів стосовно незаконності або необґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4 990 гривень.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі із посиланням на те, що між Банком і ОСОБА_1 з 17.06.2010 року існують кредитні правовідносини, позичальник був обізнаний щодо умов кредитування та погодився з ними, у тому числі щодо умов сплати процентів, комісії та неустойки за користування кредитним коштами, вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, прийняті до уваги колегією суддів і є підставою для скасування рішення суду в частині з прийняттям нового судового рішення в цій частині.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Порушене відповідачем право Банка на повернення складової за кредитним договором у вигляді процентів, комісії і неустойки за користування кредитом підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права ст. ст. 526, 527, 530, 611, 1048, 1054 ЦК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам, комісії і неустойці.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Апеляційна скарга Банка підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову Банка про стягнення заборгованості по процентам, комісії і неустойці, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1 921 гривень (а.с.40) за розгляд справи в суді першої інстанції і у розмірі 2 881,50 гривень (а.с.89) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Ренійського районного суду Одеської області від 18 лютого 2020 року в частині відмови у позові про стягнення процентів, комісії та неустойки, а також в частині стягнення судового збору скасувати.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, комісії та неустойки за користування кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість станом на 30.11.2018 року по процентам у розмірі 7 375,69 гривень, заборгованість за пенею та комісією у розмірі 500 гривень, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень і штраф (процентна складова) у розмірі 643,28 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 921 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і у розмірі 2 881,50 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 30.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков