Справа № 127/6093/20
Провадження № 2/127/991/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2021 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Мельник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в березні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 був власником Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 . Дана частка житлового будинку належить йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2004 року після померлого батька ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Терещенко В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5-600.

У зв`язку з тим, що на території спірного будинковолодіння був у 2010 році добудований будинок літ. «З», загальною площею 54,6 кв.м., в тому числі житловою площею 31,9 кв.м., літню кухню літ. «М», в грудні 2011 року позивач з відповідачем звернулися до КП «ВМБТІ» для перерахунку часток.

Відповідно до висновку від 31.01.2012 року був здійснений розрахунок часток наступним чином:

ОСОБА_1 7/25 часток житлового будинку з прибудовами, до складу яких входить в житловому будинку позначеному на плані літ. «А»: кухня 1-1, кімната 1-2, вбиральня 1-5, ванна 1-6, загальною площею 53,4 кв.м. в тому числі житловою 19,5 кв.м.; гараж літ. «Е», огорожа № 2, хвіртка № 3;

ОСОБА_2 18/25 часток житлових будинків з прибудовами, до складу яких входить в житловому будинку літ. «А» кімнати 1-3 та 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м.; житловий будинок літ. «З», загальною площею 54,6 кв.м., в тому числі житловою 31,9 кв.м., літня кухня «М». на дане нерухоме майно ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності від 15.03.2012 року № НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що він лише користується будинком літ. «А». Його брат до липня 2019 року не мав наміру проживати у належних йому кімнатах, так як проживає в новозбудованому будинку, позначеному на плані літ «З».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належними йому приміщеннями у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме: літ. «А» кімнати 1-3 та 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м., шляхом вселення ОСОБА_2 до даного будинку та передачі йому ключів від будинку.

Дане рішення державний виконавець не може виконати, так як кімнати, які належать ОСОБА_2 розміщені таким чином, що не мають окремого входу, а вхід до вказаних кімнат знаходиться через кухню, яка належить позивачу на праві власності, а вхід до належної позивачу кімнати 1-2 можливий лише з кімнати 1-4, яка належить відповідачу. Також у даному будинку в користуванні ОСОБА_2 відсутні інші побутові приміщення, як то туалет, кухня, тощо. Також опалення та електропостачання спірних кімнат відбувається за рахунок належних позивачу комунікацій, які перенести в обхід спірних кімнат не вбачається за можливе.

У разі виконання рішення суду від 13.11.2019 року ОСОБА_2 буде користуватися належним майном позивачу без жодних на те підстав, що призведе до значних матеріальних втрат, погіршення його житлових умов та обмежить права позивача як власника.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 958138, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради № 2829 від 21.05.2010 року позивачу належить земельна ділянка площею 0,0255 га за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських земель і споруд. Спірні кімнати 1-3 та 1-4 розташовані на земельній ділянці, що належить йому на праві власності та доступ до віконних отворів в цих кімнатах також можливий лише з території належної йому земельної ділянки, на якій також розташовані сходи на горище, яке знаходиться в користуванні позивача.

29.09.2011 року між сторонами був укладений Договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до якого відповідач має право проходу та проїзду по частині земельної ділянки вздовж житлового будинку літ. «А». Для того, щоб визначитись чи можливо пробити дверний отвір в зовнішній стіні без пошкодження будинку в цілому та перенесення газової труби, що проведена по цій зовнішній стіні, потрібний відповідний висновок експерта в даній галузі.

Позивач зазначає, що останнім часом у нього з відповідачем постійно виникають сварки щодо користуванням будинком літ. «А», хоча, за усною домовленістю між ними відповідач з 2006 року проживав в будинку літ. «З» та мав намір відчужити на користь позивача спірні дві кімнати.

ОСОБА_1 вважає, що спільне користування будинком літ. «А», через неприязні стосунки між ними та враховуючи технічні особливості розташування спірних кімнат, є неможливим.

ОСОБА_1 сплачує всі необхідні платежі пов`язані з утриманням будинку літ. «А», оплатив витрати на капітальний ремонт будинку та постійно несе витрати по його обслуговуванню, зробив капітальний ремонт спірних кімнат, поміняв вікна та двері, тощо.

Вважаю, що припинення права відповідача на кімнати 1-3 та 1-4 в житловому будинку літ. А» не завдасть істотної шкоди його інтересам, так як відповідач має у власності житловий будинок літ. «З» за адресою АДРЕСА_2 та позивачем буде внесено на депозитний рахунок суду вартість спірних кімнат в будинку літ. «А», оцінений експертом та визначений сам розмір частки.

У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду та згідно уточнених позовних вимог просив припинити право ОСОБА_2 на 6/100 (3/50) частки в житловому будинку, позначеному на плані літ. «А» по АДРЕСА_1 , яке складається з кімнат 1-3 та 1-4 загальною площею 17,7 кв.м., стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 6/100 (3/50) частки в житловому будинку, позначеному на плані літ. «А» по АДРЕСА_1 , яке складається з кімнат 1-3 та 1-4 загальною площею 17,7 кв.м. у розмірі 188 711,00 грн., які внесено ОСОБА_1 на депозит Вінницького міського суду Вінницької області; визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/100 (3/50) частки в житловому будинку, позначеному на плані літ. «А» по АДРЕСА_1 , яке складається з кімнат 1-3 та 1-4 загальною площею 17,7 кв.м.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Також надали суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що позивач у своїй позовній заяві стверджує про будівництво у 2000 році будинку літ. «З», однак дане твердження не відповідає дійсності, оскільки у 2010 році будинок літ. «З» не було побудовано, цей будинок було реконструйовано з існуючого підсобного приміщення (сараю). Відповідач завжди хотів проживати в належних йому приміщеннях, проте позивач чинив перешкоди в користуванні майном, а після того як позивач та відповідач за власними заявами здійснили розподіл приміщень будинку, позивач взагалі заборонив відповідачу заходити до будинку. Також позивач зазначив неправдиві відомості про неможливість державним виконавцем виконати рішення про вселення, насправді при спробі державного виконавця виконати рішення суду позивачем чинилися перешкоди в потраплянні відповідача до належних йому приміщень, аргументуючи це тим, що позивач не бажає, щоб відповідач здійснював прохід через належну позивачеві кухню, хоча сам тривалий час користувався приміщеннями належними відповідачеві. Позивачем не підтверджений та не доведений факт належності на праві приватної власності особисто йому комунікацій.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 7/25 часток житлового будинку з прибудовами, до складу яких входить в житловому будинку позначеному на плані літ. «А»: кухня 1-1, кімната 1-2, вбиральня 1-5, ванна 1-6, загальною площею 53,4 кв.м. в тому числі житловою 19,5 кв.м.; гараж літ. «Е», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 є власником 18/25 часток житлових будинків з прибудовами, до складу яких входить в житловому будинку літ. «А» кімнати 1-3 та 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м.; житловий будинок літ. «З», загальною площею 54,6 кв.м., в тому числі житловою 31,9 кв.м., літня кухня «М», що підтверджується заключенням КП «ВМБТІ» від 31.01.2012 року.

Відповідно до листа КП «ВМБТІ» від 10.03.2020 року № 1769, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 18268 на будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 року за ОСОБА_1 зареєстрована Ѕ частка житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 04.03.2004 року за № 5-600. 29.12.2011 року був проведений перерахунок часток, згідно якого частка ОСОБА_1 змінилась з Ѕ на 7/25.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2019 року в цивільній справі № 127/20035/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належними йому приміщеннями у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме: літ. «А» кімнати 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м., шляхом вселення ОСОБА_2 до даного будинку та передачі йому ключів від будинку. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ № 958138, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради № 2829 від 21.05.2010 року позивачу належить земельна ділянка площею 0,0255 га за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських земель і споруд. Спірні кімнати 1-3 та 1-4 розташовані на земельній ділянці, що належить йому на праві власності та доступ до віконних отворів в цих кімнатах також можливий лише з території належної йому земельної ділянки, на якій також розташовані сходи на горище, яке знаходиться в користуванні позивача.

29.09.2011 року між сторонами був укладений Договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до якого відповідач має право проходу та проїзду по частині земельної ділянки вздовж житлового будинку літ. «А». Для того, щоб визначитись чи можливо пробити дверний отвір в зовнішній стіні без пошкодження будинку в цілому та перенесення газової труби, що проведена по цій зовнішній стіні, потрібний відповідний висновок експерта в даній галузі.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно технічної експертизи № ОС-386 від 08.05.2020 року, яку зроблено на підставі заяви від 18.03.2020 року Адвокатського бюро «Ірини Тетевої - Родюк», на підставі проведеного дослідження наданих матеріалів, враховуючи результати проведеного натурного обстеження об`єкту дослідження, встановлено, що технічно можливо влаштувати дверний проріз у зовнішній стіні житлового будинку літ. «А», що розташовується по АДРЕСА_1 для забезпечення входу до приміщення поз. 1-3, що графічно відображено у додатку 8 до висновку, за умови попереднього влаштування перемички у місці пробивання отвору. При цьому необхідно узгодити перепланування у встановленому порядку з компетентними органами.

Відповідно до висновку експерта № 560 за результатами проведення судової оціночно будівельної, земельно оціночної та будівельно технічної експертизи від 14.01.2021 року на підставі ухвали суду від 10.06.2020 року, частка кімнат 1-3 та 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., розташованих в житловому будинку літ. «А», що знаходиться в АДРЕСА_1 , від загальної частки домоволодіння становить: 6/100 або 3/50 (три п`ятдесятих). Ринкова вартість частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 17,7 кв.м., до складу якої входять кімнати 1-3 та 1-4 домовол. АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження визначена за порівняльним підходом, без урахування вартості земельного компонента, складає 188 711,00 грн. Влаштувати приміщення із житлових кімнат 1-3 та 1-4 заг. пл. 17,7 кв.м., розташованих в житловому будинку літ. «А» домоволод. АДРЕСА_1 , який би відповідав нормам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», які діють на час проведення дослідження - неможливо. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 14 Постанови від 22 грудня 1995 року № 20 та відповідно до державних будівельних норм, які діють в Україні - влаштувати приміщення із житлових кімнат 1-3 та 1-4 заг. пл. 17,7кв.м., розташованих в житловому будинку літ. «А» домоволод. АДРЕСА_1 , який би відповідав нормам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» - неможливо через неможливість дотримання вимог, що відповідали Державним будівельним нормам України, які діють на час проведення дослідження.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності, на підставі і в порядку, встановленому законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В постанові Верховного Суду № 61-4860св18 від 30 травня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку про те, що в силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

В ухвалі ВССУ від 27.01.2016 року у справі № 6-12402ск15 суд зазначив, що відсутність іншого житла у співвласника квартири, частка якого припиняється на підставі ст. 365 ЦК України, є істотною шкодою, що завдається йому, у зв`язку з таким припиненням права власності.

Судом встановлено, що позивачем внесено на депозитний рахунок суду грошова компенсація вартості згідно квитанції № 0.0..1 від 02.02.2021 року на суму 188 711,00 грн. та відповідає ринковій вартості частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 17,7 кв.м., до складу якої входять кімнати 1-3 та 1-4 домовол. АДРЕСА_1 , визначеної у висновку експерта № 560 за результатами проведення судової оціночно будівельної, земельно оціночної та будівельно технічної експертизи від 14.01.2021 року.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в статті 2 ЦК України засад, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року (провадження № 6-2925цс16), а також Верховним Судом у постанові від 13 липня 2018 року у справі № 610/2035/17-ц.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника,та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) також зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить 18/25 часток спірного домоволодіння, до складу якого входить: літ. «А» кімнати 1-3 та 1-4 загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою 17,7 кв.м., житловий будинок літ. «З», загальною площею 54,6 кв.м., в тому числі житловою 31,9 кв.м., літня кухня літ. «М».

У висновку експерта № 560 за результатами проведення судової оціночно будівельної, земельно оціночної та будівельно технічної експертизи від 14.01.2021 року ринкова вартості частки житлового будинку літ. «А», загальною площею 17,7 кв.м., до складу якої входять кімнати 1-3 та 1-4 домовол. АДРЕСА_1 становить 188 711,00 грн.

А відтак, суд приходить до висновку про те, що частка відповідача є значною та йому буде спричинено шкоду.

Суд вважає, що будинок є подільний, оскільки сторони 12.01.2012 року зверталися до КП «ВМБТІ» з відповідною заявою, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького МНО Родіоновою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 111, 112 та просили зробити перерахування часток будинковолодіння, розташованого за спірною адресою.

Будинок є подільний, позивач та відповідач на власний розсуд розділили належне їм майно. Спільне володіння і користування будинком є цілком можливим, адже є можливим здійснення окремого входу в будинок. Відповідач користується правом проходу до будинку відповідно до договору земельного сервітуту. Прокладення необхідних комунікацій також є можливим, в тому числі від будинку літ. «З».

Також, судом розцінюється критично і до уваги не приймаються пояснення позивача щодо вірного визначення розміру компенсації і можливості придбання за рахунок компенсації відповідачем житла у місті Вінниці. На думку суду не свідчить про рівноцінність вартості житла по АДРЕСА_2 , де знаходиться власність відповідача, на володіння, користування та розпорядження якою він має право.

Отже, суд дійшов висновку, що припинення права власності відповідача, за запропонованим позивачем варіантом завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Крім того, суд розцінює критично і не погоджується із висновком, що спільне володіння і користування позивачем та відповідачем квартирою є неможливим, у зв`язку із складними стосунками, що склалися між сторонами та відсутністю будь-яких взаємовідносин, які б давали змогу говорити про можливість спільного проживання в житловому приміщенні, а також недосягненням сторонами згоди щодо умов користування домоволодінням.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Грошова компенсація власнику може бути надана тільки за його згодою, відповідач не надав такої згоди на отримання грошової компенсації.

З урахуванням викладеного суд не може погодитись з доводами позивача про те, що частка ОСОБА_2 є незначною, та вважає, що ним не надано доказів того, що припинення права власності на належну відповідачу частку у майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, та інтересам сім`ї, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність обставин, за наявності яких можливе припинення права особи на частку у спільному майні, а наведені вище обставини свідчать про те, що припинення права власності відповідача на належну йому частину спірного житла завдасть істотної шкоди його інтересам.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку поданим доказам, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження наявності усіх підстав, передбачених законодавством, для припинення права власності на частку відповідача, відповідач не згоден на отримання компенсації вартості його частки, бажає користуватись належним йому на праві власності майном, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 слід повернути з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Вінницькій області грошові кошти в сумі 188 711,00 грн. внесені ним згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 02.02.2021 року.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 319, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Вінницькій області грошові кошти в сумі 188 711 (сто вісімдесят вісім тисяч сімсот одинадцять) гривень 00 копійок внесені згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 02.02.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя