РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінської Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

представників третьої особи Кондратюк І.В.,

представника третьої особи Волинської Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсарєвої Олени Василівни, ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Геодезично-вишукувальний центр», Харківська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконної державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, після уточнення позовних вимог остаточно просила визнати незаконною державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026, проведену 11.10.2017 року Державним кадастровим реєстратором відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсарєвої Оленою Василівною; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026, проведену 11.10.2017 року Державним кадастровим реєстратором відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсарєвої Оленою Василівною, закрити поземельну книгу на кадастровий номер цієї земельної ділянки.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що вона є власником недобудованого житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який вона отримала у спадок. Земельна ділянка, що за вказаною адресою, тобто під будівлею, що належить їй на праві власності на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів «Про виділення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» за № 139-43 від 14.06.1989 року та рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» за № 106 від 17.04.1990 року та Акту відводу земельної ділянки в постійне користування від 09.02.1993 року, зазначена земельна ділянка належить комунальній власності Харківської міської ради.

Посилаючись на прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр" зазначає, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Позивач зазначає, що у 2017 році у її подвір`я зайшли невідомі особи, зрізали замки на дверях і зайшли на територію домоволодіння, вчиняли якісь дії. Як їй стало відомо, що це були співробітники ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр», які проводили геодезичні роботи на земельній ділянці, що знаходиться під будинком для подальшої підготовки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на замовлення громадянки ОСОБА_5 , яка представилась їм власницею будинку, що знаходиться на цій земельній ділянці. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, адже відбулось проникнення до її домоволодіння за результатами якого Слідчим управлінням ГУ НП України в Харківській області відкрито кримінальне провадження № 0000235. Також зазначає позивач, що відповідно до відомостей з матеріалів кримінального провадження, 11.10.2017 року на підставі заяви ОСОБА_6 державним кадастровим реєстратором Відділом у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсаревою О.В. було внесено до ДЗК відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :13:004:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0988 га, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 08.09.2017 року, виготовленої ТОВ «ГЕОДЕЗИЧНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ЦЕНТР». Позивач наголошує, що у місті Харкові не існує адреси: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000235 та листом від 09.10.2017 р. Управління містобудування та архітектури Харківської міської ради, які повідомили, що рішення про присвоєння або зміну адреси Харківською міською радою не приймалось. Крім того, як вказує позивач, відповідно до відповіді директора ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр» на заяву ОСОБА_1 про видачу технічної документації із землеустрою, зазначено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2 є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна, але речове право Позивача було зареєстровано раніше, а ніж ОСОБА_5 . Позивач вказує, що відбулась державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026, яка начебто знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , якої об`єктивно не існує, проте вказана земельна ділянка по суті є земельною ділянкою, що знаходиться під будинком позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що реєстрація державним кадастровим реєстратором Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсарєвою О.В. земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026 є такою, що проведена з порушенням чинного законодавства України, порушує права та законні інтереси Позивача, як власника об`єкту нерухомості, що знаходиться на цій земельній ділянці, а отже підлягає скасуванню з огляду на таке.

Також, 17.09.2019 року позивач зазначає, що вона звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сарапас Н.Б. для вчинення нотаріальної дії посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: незавершене будівництво, житловий будинок готовністю 72 %, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, за результатами розгляду поданих документів, нотаріусом було винесено Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 17.09.2019 р. за вих. № 111/02-31. Відповідно до цієї постанови, нотаріус відмовила Позивачу у зв`язку з відсутністю Витягу із ДЗК.

У подальшому аби виконати вимоги нотаріуса, а саме: зареєструвати земельну ділянку під будинком та отримати Витяг з ДЗК Позивач 20.09.2019 р. звернулась до Комунального підприємства «ОБЛЗЕМПРОЕКТ» із Заявою про виконання робіт із землеустрою на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 на якій розташований об`єкт нерухомого майна, що належить їй на праві власності. За результатами розгляду заяви Позивача, Директором КП «ОБЛЗЕМПРОЕКТ» було надано письмову відповідь за вих. № 59 від «20» вересня 2019 р. про те, що роботи із землеустрою виконати неможливо, оскільки відповідно до відомостей з Публічної кадастрової карти України та поданих документів вбачається, що на місці розташування об`єкту нерухомості Позивача за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним, відображається інформація, про вже сформовану земельну ділянку з кадастровим номером :13:004:0026, загальною площею: 0.0988 га, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026, що фактично знаходиться під будинком Позивача за адресою АДРЕСА_1 , не дає йому можливості провести роботи із землеустрою та зареєструвати земельну ділянку за її «реальним» місцем знаходження. Відсутність реєстрації земельної ділянки у ДЗК позбавляє Позивача права вільно розпоряджатися своєю нерухомістю, що розташована на ній. Отже, Позивач вважає, що державна реєстрація земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номера :13:004:0026 порушує ії права та законні інтереси.

Позивач наголошує на незаконності дій державного кадастрового реєстратора, мотивує скасування державної реєстрації земельної ділянки невідповідністю дій реєстратора до вимог діючого законодавства, а саме: порушення перевірки на відповідність законодавству Технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) подану ОСОБА_5 . Позивач вважає, що ОСОБА_3 повинна була перевірити її на відповідність вимогам статті 55 Закону України «Про землеустрій» та вимогам Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості). Оскільки заявником ОСОБА_5 до заяви про державну реєстрацію земельної ділянки за № ЗВ-017 від 04.10.2017 р., зокрема, додано документація із землеустрою, у складі якої у Акті погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 08.09.2017 року та Акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 08.09.2017 року відсутні підписи фактичних суміжних землекористувачів, їх не повідомляли належним чином про проведення робіт, назва вулиці вказана не вірно, то вважається, що межі земельної ділянки фактично не погоджено, подана тех. документація не відповідає вимогам закону, подана не у повному обсязі, а тому державний кадастровий реєстратор повинен був відмовити у реєстрації земельної ділянки кадастровий номеру :13:004:0026. Звідси, Позивач приходить до висновку, що державним кадастровим реєстратором було незаконно проведено реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026.

Наголошує на тому, що у м. Харкові не існує адреси: АДРЕСА_2 . Додатково, на підтвердження правової позиції Позивача адвокатом Юшко Т.Г було подано адвокатський запит до Департаменту територіального контролю Харківської міської ради щодо надання актуальної інформації з викопіюванням топопланів АДРЕСА_3 :500 за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 . На зазначений адвокатський запит Департаментом територіального контролю Харківської міської ради було надано відповідь від 23.09.2019 року за № 14546/0/226-19, відповідно до якої адвокату надано завірене належним чином викопіювання з наявних топопланів АДРЕСА_5 . Також Позивачу було повідомлено, що інформація, щодо адреси АДРЕСА_2 на наявних топопланах відсутня.

Звертає увагу суду на те, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.05.2017, яким визнано право власності на садовий (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 , та яким по суті було «узаконено» неіснуючий об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 було скасовано Апеляційним судом Харківської області 09.01.2018 як незаконне. У подальшому Постановою Харківського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року по справі № 640/16780/17 визнано недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 18 серпня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим номером 2108; визнано недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 21 серпня 2017 року між ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим номером 2128. На підставі вищезазначених рішень суду 18.02.2019 р. скасовано записи про право власності ОСОБА_5 на нерухомість за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.02.2019 за № 156655713, № 156619456. Тобто, на сьогоднішній день судом визнано недійсними правовстановлюючі документи, які підтверджували право власності ОСОБА_5 на будинок по АДРЕСА_2 і дали можливість останній звернутись до ТОВ «ГЕОДЕЗИЧНО-ВИШУКУВАЛЬНИЙ ЦЕНТР» із заявою про розробку Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що стала підставою для подальшої реєстрації земельної ділянки із кадастровим номером :13:004:0026. Таким чином, наявність у Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку із кадастровим номером :13:004:0026, що начебто знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та була зареєстрована на підставі правовстановлюючих документів, що визнанні судом недійсними - суперечить принципам об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі. Отже, оскільки відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :13:004:0026 у Державному земельному кадастрі є недостовірними, то і запис в Поземельній книзі підлягає скасуванню на підставі рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

03.02.2020 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий відповідачем Державним кадастровим реєстратором Слюсаревою О.В. Щодо визнання незаконною державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :13:004:0026 за адресою АДРЕСА_2 заперечує в повному обсязі, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На підтвердження правомірності свої дій зазначає, що ОСОБА_5 звернулася до Державного кадастрового реєстратора із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр», Постанови КМУ № 1051 від 17.10.2012 до вказаної заяви нею було надано визначену документацію із землеустрою, яка, у свою чергу, є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. При здійсненні державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки Відповідачем №1 було встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 розташована на території дії повноважень реєстратора та в межах земельної ділянки, яка повинна бути зареєстрована в Державному земельному кадастрі, також, не розташована будь-яка інша земельна ділянка або її частина. Зазначає, що позивач в позові жодним чином не довів, що документи, які подавались для державної реєстрації, не відповідали ЗУ «Про державний земельний кадастр» та Постанові Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року.

Відповідач звертає увагу, що посилання позивача на не проведення перевірки реєстратором вірності назви вулиці суміжної земельної ділянки та справжності відомостей про власників(землекористувачів) суміжних земельних ділянок є сумнівним, оскільки відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених документацією із землеустрою, несуть розробники документації. Жодних доказів того, що розробник документації із землеустрою неякісно виконав робот зі складання технічної документації щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) або вніс недостовірні відомості до цієї документації Позивачем не надано.

Відповідач стверджує про відсутність доказів у матеріалах позову, які би могли свідчити про дійсну належність права позивача на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 , відсутність відомостей та інформації про державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Наголошує на неможливості скасування державної реєстрації з причини накладення арешту на вищезазначену земельну ділянку відповідно до Постанови Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Х/о від 08.11.2017 № 55102966. Скасування державної реєстрації земельної реєстрації призведе до знищення земельної ділянки,як об`єкта цивільних прав, що буде, у свою чергу, суперечити завданням арешту майна відповідно до вимог ст. 170 КПК України.

Через канцелярію суду третьою особо, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Інститут планування територій» , були надані пояснення, у яких вони повідомляють наступне. Між ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр»(ТОВ «Інститут планування територій» - правонаступник) 22.08.2017 було укладено договір №312-17 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 . Робота виконувалась згідно документів, які були надані замовником. 18 жовтня 2017 року від громадянина ОСОБА_1 їм стало відомо, що вона є власником забудованого житлового будинку з готовністю 72% по АДРЕСА_4 , що є тією ж самою будівлею, що і житловий будинок по АДРЕСА_2 . Враховуючи отриману інформацію, ними 18.10.2017 було направлено до Харківської міської ради клопотання про припинення затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) громадянки ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 . Технічну документацію із землеустрою земельної ділянки в натурі( на місцевості) громадянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 затверджено не було; земельна ділянка із комунальної власності в приватну не передавалась. Зазначає, що графічні та текстові матеріали по АДРЕСА_2 , що не були затверджені Харківською міською радою, не є документацією з землеустрою та не створюють будь-яких правових наслідків, які могли би вплинути на права та обов`язки певних осіб.

До канцелярії суду надійшли пояснення Харківської міської ради - третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у яких вони зазнають, що на момент виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки по АДРЕСА_2 право власності на житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці належало ОСОБА_5 , яка замовила та забезпечила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) без дозволу Харківської міської ради з метою передачі її в подальшому для затвердження та безоплатного отримання у власність земельної ділянки. Харківською міською радою не приймалось жодних рішень щодо надання дозволу на виготовлення або затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Звертають увагу на те, що Позивач є власником недобудованого будинку за адресою АДРЕСА_4 відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. Наголошують на тому, що за оформленням спірної земельної ділянки, що перебувала у користуванні батька позивачки, ОСОБА_1 ніколи не зверталася.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 строк підготовчого провадження продовжено.

Ухвалою Київського районного суду від 30 березня 2020 року прийнято уточнену позовну заяву з урахуванням зміни предмету позову за заявою представника позивача ОСОБА_2 ; подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням уточнення позовних вимог.

30.03.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, в якому у спростування аргументів Відповідача №1, наведених у відзиві, зазначає наступне. Державний кадастровий реєстратор всупереч приписам земельного законодавства не перевірила подані ОСОБА_5 , які об`єктивно не відповідали його вимогам, оскільки: межі земельної ділянки не були узгоджені, акти узгодження не містили підписів суміжників та доказів належного повідомлення цих суміжників про проведення земельних робіт; адреса Харківської міської ради є загальновідомою однак на їх адресу лист-повідомлення про проведення земельних робіт не надсилався розробником документації. Наголошує на безпосередньому обов`язку Відповідача №1 перевірити достовірність даних вказаних у електронному документі, відповідність вимогам змісту, структуру та технічні характеристики такого документу. Щодо наявності арешту оскаржуваної земельної ділянки вказує на те, що винесення рішення про скасування державної реєстрації не призводить до автоматичного та миттєвого скасування такої реєстрації. Як тільки арешт земельної ділянки буде скасований, Позивач отримає можливість виконати рішення по даній справі та скасувати реєстрацію земельної ділянки, а існування арешту жодним чином не обтяжує і не заважає суду прийняти правосудне рішення.

До суду надійшов відзив Відповідача №1 на позовну заяву із зміненим предметом позову. Наголошує на тому, що законних підстав для відмовлення у реєстрації земельної ділянки не існувало, окільки: підписання акта погодження меж самостійного значення не має і не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку; відсутність підписів на актах не є підставою вважати, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) за адресою АДРЕСА_2 розроблена із порушення вимог земельного законодавства і, як наслідок, припущення про незаконну реєстрацію спірної земельної ділянки; на час державної реєстрації земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 житловий будинок було зареєстровано відповідно до вимог законодавства і ніким оспорювано не було рішення, що скасувало право власності було винесено вже після державної реєстрації земельної ділянки. Зазначає, що ніяких письмових чи усних повідомлень стосовно наявності спору щодо житлового будинку у Київському районному суді м. Харкова не надходило на адресу Державного кадастрового реєстратора. Також, вказує на повну відповідальність розробника землевпорядної документації щодо внесення будь-якої інформації до такої документації та електронного документа. Додає, що законодавством не передбачена обов`язковість запитів щодо назв вулиць державним кадастровим реєстратором до будь-яких організацій, установ. Таким чином, Відповідач №1 вважає безпідставними та хибними твердження щодо незаконності дій Державного кадастрового реєстратора, а висновками передчасними.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої представником адвокатом Іваненко Є.В., до Державного кадастрового реєстратору Відділу у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Х/о ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр», Харківська міська рада про визнання незаконної державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації постановлено закрити та призначено до судового розгляду по суті. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Клопотання представника відповідача про виклик свідків задоволено. Судове засідання призначено на 24 червня 2020 року о 10 год 30 хв.

27 травня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив з урахування зміненого предмету позову Відповідача №1, подана представником адвокатом Іваненко Є. На підтвердження своїх доводів зазначає, що в обґрунтування своєї правової позиції представник Відповідача-1 посилається на судову практику Верховного суду, зокрема на висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 р. по справі № 350/67/15-ц. постанові Верховного суду від 28.03.2018 р. по справі № 681/1039/15-ц, проте представник позивача звертає увагу суду, що цитуючи висновки вищенаведених постанов Верховного суду представник Відповідача-1 вириває із контексту необхідні їй правові конструкції та не розкриває повного змісту цих висновків, що є вирішальним при застосуванні таких висновків. Так, керуючись висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у справі №681/1039/15-ц відсутність підписів власників суміжних земельних ділянок однозначно не означає, що такого погодження меж земельних ділянок не відбулось, однак саме погодження полягає у тому, щоб суміжнику було хоча б запропоновано підписати відповідний акт. Зазначає, що в даному випадку, не запрошення представників ХМР на погодження меж земельної ділянки та наявність у Акті прізвища та підпису особи, яка насправді суміжником не є, явно вказує на те, що справжнім суміжникам не пропонувалось підписати відповідний акт, а тому очевидним є той факт, що погодження меж земельної ділянки відбулось із порушенням вимог інструкції, а саме у відсутності фактичних суміжних землекористувачів. Крім того, зазначає, що під час допиту в рамках кримінального провадження №0000235 свідок ОСОБА_3 , як державний реєстратор дала свідчення про те, що поки існує оспорювана реєстрація земельної ділянки, ОСОБА_1 не зможе зареєструвати земельну ділянку під своєю нерухомістю із правильною адресою, оскільки технічна програма геокадастру не дасть можливості здійснити подвійну реєстрацію земельної ділянки за одними і тими же координатами місце знаходження, що в свою чергу підтверджує наявність порушених прав Позивача. Також звертає увагу на важливість захисту правомірних очікувань(законних очікувань) позивача щодо набуття у свою власність земельної ділянки під її нерухомістю, унеможливлене внаслідок неправомірної реєстрації земельної ділянки Відповідачем №1. Такі очікування є беззаперечним об`єктом захисту відповідно до міжнародного та національного законодавств.

Зазначає, що, не зважаючи на широкій зміст формулювання у законодавстві «вимог законодавства» щодо перевірки технічної документації, існує обсяг конкретних невідповідностей такої документації чинному законодавству, саме: відсутність у ній позначки, зазначеної у п. 75 Порядку, що кореспондує обов`язку Відповідача №1 повернути заявникові усю документацією для виправлення зазначених у протоколі проведення перевірки електронного документа помилок та подання документів разом з цим протоколом для проведення повторної перевірки.

Також акцентує на тому, що доводи Відповадача №1 про необізнаність про наявність спору щодо земельної ділянки та ненадходження будь-яких письмових чи усних повідомлень на її адресу не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки під часу допиту свідка ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження остання була обізнана про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та повідомила слідчому, що до її відома доводився зміст заяви ОСОБА_1 від 27.09.2017, однак вона не зовсім зрозуміла його суть і подумала, що це звичайна сварка сусідів за землю.

Щодо доводів представника Відповідача-1 про повноваження Державного реєстратора повідомляє, що чинним законодавством передбачено отримання державних кадастровим реєстратором у режимі реального часу інформації про власника земельної ділянки та власників суміжних земельних ділянок за допомогою доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в рамках інформаційної взаємодії між кадастрами та інформаційними системами державний кадастровий реєстратор має можливість отримувати дані з містобудівного кадастру, який має інформацію про географічні назви міста, у тому числі назви вулиць м. Харкова.

04.03.2020 року до канцелярії суду надійшли пояснення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у яких зазначають, що в матеріалах, доданих до матеріалів справи позивачем не було надано доказів того, що матеріали, які подавались на розгляд державному кадастровому реєстратору не відповідали вищевказаним нормам ЗУ «Державний земельний кадастр» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру»; жодних доказів(рішення або вирок суду) того, що розробник документації із землеустрою неякісно виконав роботи зі складання технічної документації щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) або вніс недостовірні відомості цієї документації позивачем не надано. Позивачем до матеріалів позову не надано жодних документів, які би свідчили про те, що він дійсно є власником або користувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_4 . Третя особа наголошує на тому, що обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає тим, які встановлені чинним цивільним просувальним законодавством.

148.06.2020 року до суду надійшли заперечення Відповідача №1, в підтвердження своєї позиції зазначає, що відсутність підписів у Акті погодження не є підставою вважати, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) за адресою АДРЕСА_2 розроблена із порушенням вимог законодавства і, як наслідок, вважати, що реєстрація спірної земельної ділянки незаконна. Представник позивача вказує на те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією; наразі Харківська міська рада не заявила жодних претензій щодо реєстрації спірної земельної ділянки, тобто, є підстави вважати, що ХМР не вважає, що будь-яке право порушено, яким чином відсутність чи наявність підпису саме ХМР свідчить про наявність підстав вважати, що проведена реєстрація спірної земельної ділянки є незаконною не зрозуміло із доводів представника Позивача. Щодо «справжності суміжників» державний кадастровий реєстратор не має обов`язку та можливості перевірити дані стосовно суміжників, які містяться у технічній документації, підписання акту це коло відповідальності замовника технічної документації. Щодо посилання на допит свідка ОСОБА_3 повідомляє, що, як і повідомила слідчому під час допиту, Відповідач дізналась про наявність оспорювання права на житловий будинок вже після реєстрації спірної земельної ділянки. Вважає, що представник Позивача спотворює факти, які не містяться у протоколі допиту свідка ОСОБА_3 від 01.06.2018. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2020 клопотання представника позивача про зміну найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору задоволено замінено найменування третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у цивільній справі з ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр» на ТОВ «Інститут планування територій».

24.06.2020 року до суду надійшли пояснення від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Інститут планування територій». По вищевказаним обставинам зазначають. Посилання Позивача про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 була сформована, не відповідає дійсності відповідно до приписів Земельного кодексу УССРР в редакції від 25.10.1988 про встановлення порядку надання земель у користування надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Повідомляє, що акт відводу земельної ділянки не є державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, право користування земельною ділянкою, на якій розташовано недобудований будинок по АДРЕСА_4 , не виникало у Позивача.

Зазначає, що рішення Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» № 106 від 17.04.1990 не приймалося, оскільки Виконавчий комітет Київської районної ради м. Харкова було сформовано 03.10.1994, Рішення за №106 від 17.04.1990, яке долучено до позовної заяви та завірене як копія з оригіналу містить малий Державний герб України, який є Державною символікою з 19.02.1992, а, також, реквізити Виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова. Натомість, в Архівному відділі Харківської міської ради Харківської області зберігається « ОСОБА_8 районного Совета народных депутатов «О предоставлении земельных участков для индивидуального жилищного строительства» №106 від 17.04.1990 та містить перелік всіх 26 осіб, які отримали земельні ділянки згідно цього рішення, на відміну від додатку №1 до рішення №106 від 17.04.1990, що долучено до позовної заяви, де зазначається тільки ОСОБА_9 , площа земельної ділянки 300 квадратних метрів, адреса будівництва(а не земельної ділянки) АДРЕСА_4 .

Також, повідомляє, що в архівному відділі Харківської міської ради зберігається заява ОСОБА_10 , де вона просить половину земельної ділянки, що виділено їй по АДРЕСА_4 за учасником ВВВ ОСОБА_9 для сумісного будівництва житлового будинку від 09.04.1990 з відміткою про передачу до Вуличного комітету 17.04.1990 та клопотання громадянина ОСОБА_9 про виділення йому половини земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що виділено раніше громадянці ОСОБА_10 і яка не заперечує проти будівництва житлового будинку під одним дахом на половині виділеній ій земельної ділянки від 27.03.1990, вхідний № Г-1028 від 23.04.1990. Жодних відомостей про поділ земельної ділянки з адресою майбутнього будівництва по АДРЕСА_4 Рішення №106 від 17.04.1990 не містить, громадянка ОСОБА_10 , як співкористувач земельної ділянки з адресою майбутнього будівництва по АДРЕСА_4 , не згадується, що не відповідає поданим нею та ОСОБА_11 клопотанням.

Акт відведення земельної ділянки в постійне користування громадянину ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 від 09.02.1993(що не є державним актом на право постійного користування) не містить відомостей про співкористувача земельної ділянки, не містить відомостей, коли і ким приймалося рішення про поділ земельної ділянки за адресою майбутнього будівництва АДРЕСА_4 . Натомість площа земельної ділянки складає 800 кв. м, що не відповідає Рішенню №139-43 від 14.06.1989 та Рішенню Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №106 від 17.04.1990. На теперішній час площа земельної ділянки в межах капітальної огорожі, на якій розташовано об`єкт незавершеного будівництва незабудований житловий будинок готовністю 72%, що належить громадянці ОСОБА_1 та яку вона фактично використовує, складає 988 кв.м. Встановити, де саме в серединні огорожі знаходиться земельна ділянка відносно якої приймалось рішення про надання громадянину ОСОБА_9 земельної ділянки в постійне користування площею 300 кв. м. наразі неможливо, тим більше, що площа забудованої території складає 358 кв. м., що на 58 кв. м. більше, ніж площа земельної ділянки згідно Рішення Виконавчого комітету Київської районної ради Народних депутатів №106 від 17.04.1990, навіть за умови 100% забудови земельної ділянки, що суперечить будівельним нормам. Третя особа вважає, що, отримуючи у спадок об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок готовністю 72%, що, у свою чергу, не є об`єктом житлової нерухомості, позивач не набула саме право користування земельною ділянкою.

16.09.2020 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , подане представником адвокатом Іваненко Є.В., про поновлення процесуального строку та доручення до матеріалів справи доказів. Зазначає, що тільки 14.09.2020 позивач отримала лист СУ ГУНП в Х/о України в Х/о, що розслідує кримінальне провадження №0000850 від 07.07.2020 з попередньою правовою кваліфікацією складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України та за ч.2 ст. 361 КК України, що відкрите за фактом вчинення замаху на заволодіння майном шляхом обману земельною ділянкою комунальної форми власності, що знаходиться під нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_4 , несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи Державного земельного кадастру шляхом вчинення дій по проведенню державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :13:004:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0988 га, а також, шляхом вчинення дій по видаленню(перенесенню в архів) земельної ділянки з кадастровим номером 63101366:13:004:0008, площею 0,0934 за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначеним листом повідомлено про результати вищенаведеного досудового розслідування, надано копії документів та дозвіл на їх подальше розголошення у судових справах. Докази, долучені до матеріалів клопотання на думку разом із листом, на думку Позивача, спростовують низку аргументів Відповідача

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Іваненко Є.В. підтримали позовну заяву, просили задовольнити позову в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. Пояснили, що позивач є власником недобудованого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок незаконних дій державного кадастрового реєстратора щодо державної реєстрації земельної ділянки відбулось порушення її конституційних прав та законних інтересів, дій державного кадастрового реєстратора не відповідають вимогам чинного законодавства, реєстратором порушено порядок перевірки на відповідність законодавству технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) подану ОСОБА_5 . Зазначають, що ОСОБА_3 повинна була перевірити її на відповідність вимогам статті 55 Закону України «Про землеустрій» та вимогам Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), внаслідок недотримання встановленого порядку відбулось порушення права та законних інтересів позивача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Стець М.Л. заперечували проти заявлених позовних вимог, які не визнали в повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю. Відзначила, що державна реєстрація земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, земельна ділянка розташована на території дії повноважень реєстратора та в межах земельної ділянки, яка повинна бути зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація здійснена у відповідності до положень Закону України «Про державний земельний кадастр» та постанови Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року. Доводи, на які посилається позивач як на підставу визнання дій державного кадастрового реєстратора неправомірними не підтвердженого належними та допустимими доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, виконані у межах повноважень, у спосіб та на виконання вимог чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_5 не з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час та місце судового розгляду, впродовж усього періоду розгляду цієї справи до не з`являлась, причини систематичної неявки до суду не повідомила, будь-які клопотання до суду не надходили, правом надання до суду відзиву на позовну заяву не скористалась.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України).

Окрім цього, в силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», яке суд застосовує як джерело права, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. За таких обставин, з метою дотримання розумних строків судового розгляду суд вважає за можливим розглянути справу за відсутністю відповідача ОСОБА_5 на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів з урахуванням пояснень наданих присутніми учасниками справи.

В судовому засіданні представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову - ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр», Харківська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову за недоведеністю та безпідставністю.

Суд, заслухавши думки присутніх осіб, перевіривши доводи, викладені позивачем та її представником в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення викладені відповідачем та її представником, з урахуванням позиції представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить незавершене будівництва, житловий будинок готовністю 72% розташований по АДРЕСА_4 , право власності зареєстровано 13.11.2013 р. (т.1 а.с.10).

Рішенням виконкому Харківської міської ради народніх депутатів від 14.06.1989 за №139-43відвенені земельні ділянки орієнтованою площею 0,06 га, згідно з додатками, для будівництва індивідуальних житлових будинків громадянам, що бажають покращити свої житлові умови (т.1 а.с. 11-12);

Згідно рішення виконкому Київської районної ради від 17.04.90 р. за №106, ОСОБА_9 відведена земельна ділянка для постійного користування площею 300 м2 розташована по АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 13-15);

Згідно витягу з ДЗК про земельну ділянка, земельній ділянці, пл. 0,0988 га, розташованій по АДРЕСА_2 присвоєно кадастровий номер :13:004:0026 (т.1 , а.с. 18-20);

Згідно відповіді Управлінні містобудування та архітектури ХМР від 09.10.2017 р., рішення про присвоєння або зміну адреси щодо земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_4 не приймалося (т.1 а.с. 21);

Згідно відповіді ТОВ «Геодезично-вишукувального центру» від 18.10.2017 р за вих.№69, житловий будинок по АДРЕСА_4 та житловий будинок по АДРЕСА_2 , є одним и тим самим об`єктом нерухомого майна (т.1 а.с. 22);

Згідно технічного паспорту, житловий будинок АДРЕСА_2 (.1 а.с.27-38), наявна технічна документація на земельну ділянку по АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 41-82);

Згідно витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно від 21.08.2017 та 18.08.2017, житловий будинок літ «А-2» з надвірними будівлями та спорудами загальною пл. 562 кв.м розташований по АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_5 (т.1 а.с. 39-40);

Постановою ПН ХМНО Харківської області Сарапас Н.Б., від 17.09.2019 за ви № 111/02-31, було відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_12 у вчинені нотаріальних дій, а саме посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна- незавершене будівництво , житловий будинок готовністю 72%, який розташований за адресом: АДРЕСА_4 , у зв`язку з тим, що не подані всі відомості та документи, необхідні для вчинення такої нотаріальної дії, а саме відсутній витяг з ДЗК (т.1 а.с. 83-84);

Згідно відповіді КП ХОР «Облземпроект» ОСОБА_1 від 20.09.2019 р, рекомендовано повторно звернутися для виготовлення документації із землеустрою, адже на місці розташування об`єкту нерухомого майна ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним, вже сформована земельна ділянка з кадастровим номером :13:004:0026, загальною пл. 0,0988 га. (т.1 а.с. 85);

У відповіді Департаменту територіального контролю виконавчого комітету ХМР від 16.09.2019 р., зазначено наступне, згідно інформації Служби містобудівного кадастру міста Харкова Департаменту містобудування та ірхітектури ХМР топографічно- геодезичні зйомки території по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 для реєстрації та внесення в базу даних містобудівного кадастру, за період її існування з 2013 року, не надавались, у зв`язку з чим актуальної інформації щодо ситуації на місцевості, в межах запитуваної території, на топопланах м. Харкова М 1:500 відсутня (Т.1 а.с. 88);

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.05.18 р. стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 суму боргу в розмірі 20000грн. та визнано за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Постановою Апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкові від 10.05.2017 року змінено, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_13 про визнання права власності на житловий будинок (т.1 а.с. 89-92);

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу ѕ частин житлового будинку літ «А-2», з відповідною частиною надвірних будівель та споруд АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений 18.08.17 р. ПН ХМНО Малаховою Г.І за реєстровим №2108. Визнано недійсним договір купівлі-продажу ј частин житлового будинку літ. «А-2», з відповідною частиною надвірних будівель та споруд АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений 18.08.17 р. ПН ХМНО Малаховою Г.І за реєстровим №2128 (т.1 а.с. 229-232;)

Постановою Харківського Апеляційного суду від 06.022019 р. рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2018 року змінено в частині визнання правочинів недісними та ухвалена в цій частині нова постанова, якою визнано недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 18.08.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений ПНХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим №2108; визнано недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 21.082017 року між ОСОБА_7 , посвідчений ПНХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим №2128. В інший частині рішеня суду залишено без змін (т.1 а.с. 93 -99);

З матеріалів справи вбачається, що на підставі дозволу слідчого №4434 від 25.03.20 р. на розголошення інформації з кримінального провадження №0000235 від 17.02.2020 р. надано дозвіл на розголошення та використання протоколів допитів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (т.2 а.с. 1-25); копії протоколів дослідження інформації із матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №000235, отриманих при застосуванні технічних засобів за номером телефону, який належить ОСОБА_5 , та інші копії матеріалів досудового розслідування №0000235 (т.3 а.с. 1- 267);

Згідно відповіді ОСОБА_17 за підписом старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області Неминущего С. від 25.02.2020 №11704/119-24-2020, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000235 зареєстрованому в ЄРДР 19.01.2016 р. за ч.4 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння нерухомістю в м. Харкові. На допити сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_18 яка працювала у ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр» жодного разу не з`явилася. Крім того встановлено що ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр» 10.10.2019 р. перейменовано на ТОВ «Інститут планування територій». ОСОБА_18 працювала в ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр» на посаді інженера землевпорядника у період з 15.03.2017 до 05.02.2019, звільнена згідно з наказом №80 від 05.02.2019, в теперішній час місцеперебування ОСОБА_18 не відоме (т.4 а.с. 110-115);

З матеріалів справи вбачається, що в рамках кримінального провадження №0000235 допитана ОСОБА_3 , копія протоколу допиту з додатками додана до справи (т.4 а.с.131-141);

Зі змісту листа ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 23.06.2020 року вбачається, що станом на 17.03.2020 р в ДЗК обліковуються відомості відносно земельної ділянки із кадастровим номером :13:004:0026, місце розташування АДРЕСА_2 та вказаний опис меж (т.4 а.с. 172-173);

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 вищезгаданого Закону передбачено, що право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягають державній реєстрації.

За таких обставин підтверджується наявність у позивача права власності на об`єкт нерухомого майна, що породжує наявність у неї суб`єктивного права користування земельною ділянкою, розташованою під вказаним об`єктом. Вказане суб`єктивне право виникає з підстав, наведених в статті 40 Земельного Кодексу України, відповідно до якої громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понаднорму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно положень статті 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на недобудований житловий будинок набуте нею внаслідок реалізації права на спадщину після померлого батька ОСОБА_9 , яке визнане ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 28.10.2013 року 640/15485/13-ц.

Згідно із пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Державний земельний кадастр встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Таким чином, позивач є особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомого майна, набула суб`єктивне право користування сформованою земельною ділянкою під вказаним об`єктом нерухомого майна, площею 800 м.кв., щодо якої відсутні відомості про її державну реєстрацію.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Мелахер та інші проти Австрії» від 19.12.1998, «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Прессос Компанія Нав`єра С.А.» та інші проти Бельгії» від 28.10.1995, «Пайн Велі Девелопмент Лтд.» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 визначив, що під поняттям «майно» розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, «активи», які можуть виникнути, «правомірні очікування»/«законні сподівання» особи.

Концепція «майна» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак, і «майном». До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999 р., заява №311107/96, п.54).

У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Таким чином, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (право користування), є об`єктом правового захисту згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

З огляду на вищенаведене, підтверджується наявність у позивача правомірних очікувань на отримання права користування земельною ділянкою під її нерухомістю або отримання земельної ділянки у власність, у зв`язку з тим, що остання, оформивши право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, мала усі підстави розраховувати на певний стан речей, а саме на отримання права користування цією земельною ділянкою або її певної частині, або виділення цієї земельної ділянки у її власність, відповідно до вимог чинного законодавства України.

При цьому, досліджуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено відсутність суб`єктивного права у ОСОБА_5 на набуття прав на земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (як наслідок відсутність прав виступити замовником документації із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки).

Так, в матеріалах справи містяться відповіді компетентних органів стосовно того, що об`єкти нерухомого майна з адресами: « АДРЕСА_1 » та « АДРЕСА_2 » є одним і тим же об`єктом нерухомого майна. Водночас, жодних рішень щодо присвоєння будь-яким об`єктам адреси « АДРЕСА_2 » не приймалося. Вказане свідчить про наявність юридичну невідповідність в процесі виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна з адресою « АДРЕСА_2 ».

Окрім цього, як встановлено судовими рішеннями у справах № 643/1838/17 (справа про визнання права власності на об`єкт з адресою « АДРЕСА_2 » за ОСОБА_7 ) та № 640/16780/17 (справа про визнання недійсними договорів купівлі-продажу об`єкту з адресою « АДРЕСА_2 », укладених між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ) якими встановлені обставини, що мають преюдиційне значення, а саме: факт того, що об`єкти нерухомого майна з адресами: « АДРЕСА_1 » та « АДРЕСА_2 » є одним і тим же об`єктом нерухомого майна з адресою « АДРЕСА_1 »; факт незаконності визнання права власності на вказаний об`єкт за ОСОБА_7 ; факт недійсності правочинів з переходу права власності на об`єкт від ОСОБА_7 до ОСОБА_5 .

З урахуванням положень статті 216 Цивільного Кодексу України про недійсність правочину з моменту його вчинення та про відсутність будь-яких правових наслідків недійсного правочину (окрім, тих, що пов`язані з його недійсністю), суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не є власником об`єкту нерухомого майна за адресою « АДРЕСА_2 » (об`єкту з адресою : АДРЕСА_1 ), а відтак і не мала суб`єктивного права на отримання земельної ділянки під вказаним об`єктом у користування або власність, та, відповідно, не мала прав бути замовником документації із землеустрою щодо такої земельної ділянки.

За таких обставин, існування у Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку із кадастровим номером :13:004:0026, що знаходиться за адресою у АДРЕСА_2 , реєстрація якої проведена на основі Технічної документації із землеустрою, що оформлена на підставі правовстановлюючих документів, які визнані судом недійсними - суперечить принципам об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі, що передбачені ст. 3 Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Чинним законодавством України встановлений порядок виготовлення документації із землеустрою (в тому числі і технічної документації), вимоги до її складу. Як вбачається з матеріалів справи, метою виготовлення на замовлення ОСОБА_5 технічної документації була подальша приватизація земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Закону України України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Закону України України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено порядок державної реєстрації земельної ділянки. Зокрема, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Порядок реєстрації земельної ділянки у ДЗК врегульований Законом України «Про державний земельний кадастр», а також Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1015 (далі - Порядок). Технічна документація із землеустрою розробляєтеся відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій», а також Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376) (далі - Інструкція).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, в тому числі, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Вищевказані норми узгоджуються із Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1015 (далі - Порядок) (пункти 107-110 Порядку).

В матеріалах цивільної справи наявна отримана з дозволу слідчого копія документації із землеустрою, яка надійшла до державного кадастрового реєстратора Слюсарєваої О.В., та копія якої була вилучена в ході слідчих дій.

Процедура та вимоги до технічної документації із землеустрою, включають: 1. Договір на виготовлення документації; 2. Документація із землеустрою, яка складається з: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) затвердження завдання замовником (ст. 29 Закону України "Про землеустрій" Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником). в) пояснювальну записку; г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); Кадастрова зйомка вид робіт, в ході виконання яких передбачається проведення такого виду робіт, як погодження меж ділянки із суміжними землевласниками та користувачами.

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про ДЗК" На кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що оформлюється актом приймання-передачі межових знаків на зберігання врегульовано Наказом Держкомзем № 376 від 18.05.2010 " Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками".

Згідно з п. 3.12 даного Наказу закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Згідно п. 2.14 рішення ХМР від 03.07.2013 р. № 1191/13 "Про затвердження Порядку надання земельних ділянок у м. Харкові у власність або користування у новій редакції" встановлено, що при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробник документації із землеустрою зобов`язаний провести роботи зі встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості). Проведення робіт зі встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) виконується розробником документації із землеустрою щодо земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Харкова за участю уповноваженого представника власника земельної ділянки Харківської міської ради - управління земельних відносин Департаменту. Результатом робіт є встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, про що складається Акт встановлення меж у натурі (на місцевості) та Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Заявник та уповноважений представник власника земельної ділянки управління земельних відносин Департаменту не пізніше наступного робочого дня після складення Акту повинні погодити його шляхом підписання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надана відповідачем ОСОБА_5 документація не містить відомостей про погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами, оскільки відсутні відомості про погодження меж земельної ділянки з боку органу місцевого самоврядування, при цьому інші суміжні землекористувачі зазначені неправильно. Всупереч ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376 межі земельної ділянки не були узгоджені, Акти узгодження не містили підписів суміжників та доказів належного повідомлення цих суміжників про проведення земельних робіт. Адреса Харківської міської ради є загальновідомою, однак на їх адресу лист-повідомлення про проведення земельних робіт не надсилався розробником документації.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, як передбачено положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій». Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 1 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 1 статті 198 Земельного кодексу України встановлено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно ч. 1, пункту «б» ч. 2 статті 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають в себе, в тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками передбачено, що комплекс робіті з встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, серед іншого, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

Додатком № 2 до Інструкції встановлено форму акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає присутність власників/користувачів суміжних земельних ділянок під час його складення та надання ними відповідного погодження. Акт передбачає погодження меж із суміжниками у формі заявлення власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок відсутності претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акту.

Відповідно до пункту 3.12 Інструкції № 376 повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місцепроживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Таким чином, власники суміжних земельних ділянок мають бути повідомленні про дату, час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельних ділянок за п`ять робочих днів листом або за допомогою інших засобів зв`язку. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в акті погодження меж відсутній підпис користувача суміжних земельних ділянок - Харківської міської ради. Крім того, у Актах містяться підписи гр. ОСОБА_19 , який вказаний як власник земельної ділянки АДРЕСА_6 , кадастровий номер :13:004:0007, однак гр. ОСОБА_19 ніколи не був та не є власником цієї земельної ділянки, що підтверджуються копією Витягу НВ-019 від 05.08.2019, відповідно до якого власником є гр. ОСОБА_20 , а також протоколом допиту свідка ОСОБА_21 з матеріалів кримінального провадження. Акті не містить власника земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0008, а також відсутній його підпис, або відмова від підпису.

Окрім цього, враховуючи, що 28.05.2007 року скасований державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0934 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 26.07.2004 року за № 66289 (кадастровий номер :13:004:0008), на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 травня 2007 року у справі № 2-а-27/06, у зв`язку з чим в момент проведення погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0988 га власником земельної ділянки по АДРЕСА_6 (кадастровий номер :13:004:0008) була Харківська міська рада, яка повинна приймати участь в погодженні. Разом з тим, технічна документація не містять доказів того, що лист-повідомлення про те, що землевпорядною організацією буде проводитись показ та встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 направлявся Харківській міській раді.

За таких обставин, погодження меж земельної ділянки відбулось з порушенням вимог вищевказаної Інструкції, зокрема: за відсутності користувача суміжної земельної ділянки - Харківської міської ради і підпису їх представника у акті погодження.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 року по справі №681/1039/15-ц, викладено висновки суду щодо погодження меж земельної ділянки, які залишились незмінними також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц. Так, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа акту погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Крім того, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2018 року по справі №681/1039/15-ц суд прийшов до таких висновків: «Встановивши, що позивач не була повідомлена про визначення суміжних меж земельної ділянки, а також те, що з кадастрового плану вбачається, що конфігурація спірної земельної ділянки, її конкретні розміри між поворотними точками та загальна площа є різними та при приватизації земельної ділянки нею частково приватизована земельна ділянка позивача, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що виготовлення матеріалів технічної документації із землеустрою, зокрема встановлення меж земельної ділянки на місцевості, закріплення їх межовими знаками була проведена із порушеннями вимог Інструкції, а саме: у відсутності позивача, як суміжного землекористувача, без урахування об`єктивних даних про дійсний розмір та конфігурацію земельної ділянки, яка підлягала приватизації».

Таким чином, відсутність підписів власників суміжних земельних ділянок однозначно не означає, що такого погодження меж земельних ділянок не відбулось, однак саме погодження полягає у тому, щоб суміжнику було хоча б запропоновано підписати відповідний акт. За таких обставин, не запрошення представників Харківської міської ради на погодження меж земельної ділянки та наявність у Акті прізвища та підпису особи, яка насправді суміжником не є, вказує на те, що справжнім суміжникам не пропонувалось підписати відповідний акт, у зв`язку з чим погодження меж земельної ділянки відбулось із порушенням вимог Інструкції, а саме: у відсутності фактичних суміжних землекористувачів.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, крім іншого, належить здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні.

Державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч. 4. ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Відповідно до п. 111 Порядку № 1051 (далі Порядок) державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку. За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі: невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Згідно з п. 67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Згідно з ч. 6. ст. 24 «Про державний земельний кадастр», однією з підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства. Законом України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що Державний кадастровий реєстратор не тільки здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а й перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства (ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

За таких обставин, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, надаючи оцінку усім обставинам у справі, перевіряючи пропорційність вказаного заходу, аналізуючи відповідність вимогам Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1015, Закону України «Про землеустрій», Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376 суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись 196 - 200, 259, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсарєвої Олени Василівни, ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Геодезично-вишукувальний центр», Харківська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконної державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації задовольнити.

Визнати незаконною державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026, проведену 11.10.2017 року Державним кадастровим реєстратором відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсарєвої Оленою Василівною.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :13:004:0026, проведену 11.10.2017 року Державним кадастровим реєстратором відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Слюсарєвої Оленою Василівною, закрити поземельну книгу на кадастровий номер цієї земельної ділянки.

В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст виготовлено протягом десяти днів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя -