Дата документу 30.04.2021 Справа № 937/2319/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/2319/21 Головуючий у 1-й інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/807/1834/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні водопостачанням,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні водопостачанням.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року позовну заяву повернуто позивачам.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини

справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що 18 березня 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні водопостачанням.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК, а саме:

- позивачем не зазначено по батькові відповідача;

- не надано доказів припинення водопостачання води за адресою АДРЕСА_1 ;

- не зазначено, які саме дії відповідача вони просять визнати незаконними;

- не зазначено, в чому полягає моральна шкода;

- не зазначено, які саме права позивача ОСОБА_2 порушені в даному спорі, оскільки її місце проживання вказано за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконання вищевказаної ухвали, 30 березня 2021 року позивачами направлено заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву.

Також в заяві про усунення недоліків позивачами вказано, що по-батькові відповідача та його індивідуальний код платника податків, засоби зав`язку їм не відомі.

В уточненій позовній заяві вказано, які саме дії відповідача вони просять визнати незаконними, та конкретизовано обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачам через те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не усунули недоліки позовної заяви.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони не ґрунтується на вимогах процесуального права з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 177 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Висновки суду першої інстанції про неусунення недоліків позовної заяви

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є помилковими та передчасними.

Вимоги щодо належного оформлення позовної заяви викладені в статтях 175-177 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 2, 4, 5 ч. 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому, Цивільний процесуальний Кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначити учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог.

Отже, стаття 175 ЦПК України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України правона захист особа здійснює на свій розсуд.

Однак, суддею вказані норми процесуального права враховані не були, фактично суддя вдався до аналізу викладених позивачем позовних вимог, що не віднесено до компетенції судді на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на незазначення певних обставин в обґрунтування позовних вимог не може бути підставою для залишення без руху позовної заяви, а відтак і підставою для її подальшого повернення позивачу.

Відтак, колегія вважає, що уточнена позовна заява, надана на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, не містила тих недоліків, які стали підставою для її повернення позивачу.

Згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Також згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі, роз`яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, а також причини їх неподання.

Питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати у відпо-

відності з вимогами ст. 89 ЦПК України, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду, якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Посилання суду першої інстанції на відсутність даних щодо по-батькові відповідача не можуть бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки позивачі вказали про неможливість зазначення таких даних, які їм невідомі, та ці персональні дані вони не можуть установити самостійно, що не може бути перешкодою в доступі до правосуддя.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що, визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновків, що ухвала суду першої інстанції про усунення недоліків не виконана.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що передчасне повернення заяви порушує право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія наголошує на тому, що надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 379, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 30 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: