ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/673/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Лиска Павла Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Зуб Г.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

у с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року представник позивача адвокат Лиска П.О. звернувся до суду з позовом та просив просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30.05.2016 року ПН КМНО Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №11438 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» суми заборгованості по кредитному договору №490084705 від 20.08.2008 в розмірі 275318,98 грн. (стягнення проводиться з 20.04.14 по 20.05.2016), яка складається з: 196504,06 грн. заборгованості за кредитом; 78814,92 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 20400 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано виконавчий напис від 13 травня 2016 року за реєстровим №11438, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. по стягненню заборгованості на користь ПАТ «Альфа-Банк» по кредитному договору №490084705 від 20.08.2008 року з ОСОБА_1 в загальному розмірі 275318,98 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк» Поляков Ю.В. посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Скарга мотивована тим, що позивачем не доведено підстав для визначення розміру витрат, оскільки між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги відсутня домовленість про їх розмір та порядок розрахунку, позивачем не підтверджено факт понесення таких витрат, тому підстав для задоволення позову в цій частині не має.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лиска П.О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити, збільшити розмір стягнення на користь позивача витрати на правничу допомогу до розмірів по 10200 грн з кожного з відповідачів - АТ «Альфа-Банк» та з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А.

Скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції не було підстав для зменшення суми витрат на правничу допомогу, оскільки відповідно до ст.137 ЦПК України заяви від відповідача про зменшення цих витрат не надходило.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Рішення суду першої інстанції оскаржено тільки в частині понесених витрат на правову допомогу, тому в іншій частині не переглядається.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з врахуванням складності справи та виконаної адвокатом роботи, з дотриманням принципів співмірності, реальності та розумності судових витрат, слід стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Стаття 137 ЦПК України визначає витрати на професійну правничу допомогу наступним чином:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

У статті 141 ЦПК України передбачені правила розподілу судових витрат між сторонами:

1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

<….>

8. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом наведених норм ст.ст. 137, 141 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

У статті 11 ЦПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому, з урахування вказаних норм цивільного процесуального права та ст. 30 Закону України «Про прокуратуру» у поєднанні зі змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката, який має бути відшкодований за рахунок сторони, яка програла спір, має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 суд може, за обґрунтованим клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 02 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Лиска П.О. укладено договір про надання правової допомоги № 48/19.

Суду було надано акт здачі-приймання від 14.01.2020 року з детальним описом наданих послуг, квитанція до прибуткового касового ордеру №1-1401 від 14.01.2020 року про отримання адвокатом коштів.

Як вбачається зі змісту рішення, позов ОСОБА_1 задоволено частково, витрати на правову допомогу стягнуто з АТ «Альфа-Банк» пропорційно задоволених вимог, та з урахування складності справи та проведення двох судових засідань, що відповідає вимогам 141 ЦПК України.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідно до основного обов`язку суду визначеного визначеної у нормі ст. 2 ЦПК України відсутність відповідного клопотання про зменшення судових витрат не позбавляє суд права у разі їх явної неспівмірності, що порушує загальні засади цивільного законодавства, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, зменшити розмір відшкодування стороні, яка виграла спір, розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що відповідно до положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а також положення п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню 7000 грн витрат на правову допомогу (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.367,368,374ч.1 п.1, 376,381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Лиска Павла Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 серпня 2020 року в частині стягнення витрат на правову допомогу залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось, та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30 квітня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - А.В.Котелевець.

О.Ю.Тичкова.