Справа № 283/936/21
Провадження №2/283/443/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2021 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

26.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Малинського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження, в обґрунтування якого вказала, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу двокімнатної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В. 14.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1707.

Разом з цим, у березні 2021 року позивач, маючи намір укласти договір міни, предметом якого є, в тому числі, квартира АДРЕСА_1 , дізналася від нотаріуса про те, що на даний об`єкт нерухомого майна був накладений арешт з забороною його відчуження. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт на квартиру накладений на підставі повідомлення відділу державної виконавчої служби Малинського міського управління юстиції від 16.01.2002 року, а сам запис внесений до реєстру Малинською державною нотаріальною конторою за №3064184 від 05.04.2006 року. При цьому обтяженню підлягало все нерухоме майно, яке перебувало у власності відповідача ОСОБА_2 . Тобто, попереднім власником вищезазначеного об`єкта нерухомого майна був ОСОБА_2 , який в подальшому відчужив квартиру на користь ОСОБА_3 , а останній продав її ОСОБА_4 . У послідуючому саме ОСОБА_4 відчужила квартиру на користь позивача.

Наявність зареєстрованого обтяження на квартиру АДРЕСА_1 перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися власним майном, в позасудовому порядку реалізувати своє право на зняття арешту з нерухомого майна та заборони на його відчуження ОСОБА_1 не в змозі, а тому звернулася до Малинського районного суду з даною позовною заявою.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 08.04.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11 годину 00 хвилин 29.04.2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, 26.04.2021 року подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, 29.04.2021 року подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, також висловив свою позицію у даній справі не заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Малинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, 20.04.2021 року направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що відповідач заявою від 29.04.2021 року визнав позовні вимоги.

Встановлені судом обставини.

Встановлено, що 07.11.2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М., зареєстрований в реєстрі за №ІІ-7163 (а.с.14).

01.08.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу квартири, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В., зареєстрований в реєстрі за №3949 (а.с.15).

14.11.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу двокімнатної квартири, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Сотніченко І.В., зареєстрований в реєстрі за №1707 (а.с.6-7).

Право власності зареєстроване за позивачем в частці 1/1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з ДРРП індексний номер 29536592 від 14.11.2014 року (а.с.8) та інформація з ДРРП індексний номер 250218228 від 29.03.2021 року (а.с.9-10). Вказаному вище об`єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 00, номер запису про право власності 7702454.

Разом з цим, згідно інформації з ДРРП, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний архівний запис щодо обтяження, накладеного 05.04.2006 року на квартиру Малинською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення відділу ДВС Малинського міського управління юстиції б/н від 16.01.2002 року, за реєстраційним номером 3064184 (а.с.10). Власником квартири вказаний ОСОБА_2 .

В матеріалах справи міститься також копія Реєстру Малинської державної нотаріальної контори для реєстрації заборон відчуження, відомості якого свідчать про наявність зареєстрованого обтяження на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11-13).

Згідно довідки Малинського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) №7267/18.9 від 29.03.2021 року, згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 (а.с.16).

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом

Між сторонами виник спір щодо зняття арешту з нерухомого майна та заборони його відчуження.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Як визначає п. 8 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016, оскільки згідно ЦПК позивач вправі об`єднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, пов`язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На сьогодні позивач позбавлена можливості реалізувати право власності на майно в частині продажу квартири через наявність арешту та заборони на її відчуження. Таким чином, обтяження, накладене на майно порушує право власності позивача.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч . 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами/, позивач є власником квартири, на яку накладено арешт. При цьому арешт був накладений на вказану нерухомість, коли вона перебувала у власності відповідача. Наразі відповідач не є власником даної квартири, даних щодо наявності виконавчого провадження, в межах якого була накладено арешт, у ДВС також немає. Право власності позивача на квартиру ніхто, зокрема, і відповідач не оспорює, однак, існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном.

Суд наголошує, що визнання відповідачем позову є його диспозитивним правом, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, а тому, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову.

Розподіл судових витрат

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 при зверненні з даним позовом до суду, не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивач згодна нести судові витрати самостійно. Таким чином судові витрати по справі слід вважати фактично понесеними.

Керуючись ст. ст. 77- 81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з майна та заборони його відчуження задовольнити.

Зняти арешт з об`єкта нерухомого майна та заборони його відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладений Малинською державною нотаріальною конторою 05.04.2006 року на підставі повідомлення Відділу державної виконавчої служби Малинського міського управління юстиції б/н від 16.01.2002 року, з реєстраційним номером запису про обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3064184 від 05.04.2006 року.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 29.04.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Малинська державна нотаріальна контора Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), юридична адреса: 11602, Житомирська область, місто Малин, вул. Неманихіна,3, .

Суддя В. М. Хомич