Єдиний унікальний номер справи 183/5718/20
Провадження № 2/183/1308/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Волошиної А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради, у якому, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача КП "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату у розмірі 76 777,86 грн. і середній заробіток за період з моменту звільнення і до моменту подання до суду позовної заяви (23 жовтня 2020 року) у розмірі 38 208,08 грн., а також судових витрат.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 28 листопада 2018 року до 25 серпня 2020 року включно він знаходився у трудових відносинах з КП "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради. При звільненні йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 76 777,86 грн., яка включає заробітну плату за червень серпень 2020 рок, компенсацію за невикористану відпусту та вихідну допомогу при звільненні, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Ураховуючи те, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачем у день його звільнення, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 76 777,86 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку до дня ухвалення судового рішення.

Поданими через канцелярію суду 10 листопада 2020 року та 03 березня 2021 року заявами позивач повідомив суд, що 23 жовтня 2020 року відповідачем з ним проведений повний розрахунок при звільненні та заборгованість із заробітної плати у розмірі 76 777,86 грн. йому виплачена.

Ухвалою судді від 23 жовтня 2020 року було залишено позовну заяву буз руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 23-26). 05 листопада 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с. 29, 30). Ухвалою судді від 10 листопада 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін (а.с. 31-32).

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, окрім того, у поданій заяві уточнив свої позовні вимоги, а саме, просив суд при розгляді справи врахувати здійснену відповідачем сплату йому заборгованості із заробітної плати у розмірі 76 777,86 грн., з огляду на це, просив зменшити розмір заявлених ним позовних вимог на відповідну суму.

Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить суд здійснити розгляд справи без участі представника КП «Муніципальна варта», прийняти рішення згідно з діючим законодавством України, з урахуванням документів, які містяться в матеріалах справи та просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з урахуванням поданої позивачем заяви щодо уточнення позовних вимог, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КП «Муніципальна варта» НМР, з 28 листопада 2018 року був прийнятий на посаду заступника директора та 25 серпня 2020 року звільнений з займаної посади у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 70 від 12 серпня 2020 року, що підтверджується відомостями, занесеними до трудової книжки серії НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, 6).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом установлено, що при звільненні з позивачем ОСОБА_1 не був проведений остаточний розрахунок з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, заборгованість станом на 25 серпня 2020 року становила 76 777,86 грн., що підтверджується довідкою, виданою відповідачем КП «Муніципальна варта» НМР № 79 від 25 серпня 2020 року (а.с. 7). Остаточний розрахунок з виплати зазначеної суми відповідачем проведений з позивачем 23 жовтня 2020 року.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу виплат в день звільнення.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, - при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 (далі- Порядок).

Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно з п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 6 ч. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до наданої відповідачем довідки № 79 від 25 серпня 2020 року, виданої на підставі особової картки позивача з нарахування йому заробітної плати, відповідачем був визначений розрахунок середньоденної та середньомісячної заробітної плати позивача згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", в якій середньоденна заробітна плата складає 888,56 грн., а середньомісячна заробітна плата визначена у розмірі 19 104,00 грн.

Визначений відповідачем розмір середньоденної заробітної плати позивачем не оскаржується, у зв`язку з чим, суд не проводить розрахунок її розміру та приймає до уваги розмір середньоденної заробітної плати позивача визначений відповідачем у розмірі 888,56 грн.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 26 серпня 2020 року і до 23 жовтня 2020 року включно (дня виплати відповідачем позивачеві належних йому при звільненні сум в розмірі 76 777,86 грн.), в розмірі 37 319 грн. 52 коп., виходячи з наступного розрахунку: 42 робочі дні х 888,56 грн. середньоденна заробітна плата = 37 319 грн. 52 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 37 319 (тридцять сім тисяч триста дев`ятнадцять) гривень 52 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено і підписано 18 березня 2021 року.

Учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач - Комунальне підприємство "Муніципальна варта" Новомосковської міської ради, , місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 14.

Суддя Г.Є. Майна