Справа № 148/1288/20
Провадження №2/148/67/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 квітня 2021 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі служби у справах дітей Тульчинської міської ради ОТГ, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, за участі: позивача - ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача Стоян А.В., свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони 29.08.2015 зареєстрували шлюб. У шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне подружнє життя не склалось і рішенням суду від 21.04.2019 шлюб між сторонами розірвано.

Дочка проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо і вихованням дитини не займається.

В зв`язку з необхідністю матеріально забезпечувати дитину позивач вимушена працевлаштуватись у Республіці Польща, де вона отримала офіційний дозвіл на працю до 2022 року. Також, позивач звернулась до дошкільного навчального закладу за місцем свого працевлаштування з приводу його відвідування дочкою.

З метою вирішення питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон позивач зверталась до відповідача. Однак, він дане прохання проігнорував.

Враховуючи, що дочка проживає з позивачем, яка забезпечує їй гармонійний фізичний, духовний, моральний розвиток, має за кордоном постійну роботу, житло, здатна забезпечити дитину, тому виїзд дитини за кордон відповідатиме якнайкращим інтересам останньої.

Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі Укераїни малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 , або уповноважених нею осіб у період з часу набрання судовим рішенням законної сили по 01.10.2022 у Республіку Польщу.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 36-37), відповідно до якого він позов не визнає. У відзиві зазначає, що весною 2019 року позивач поїхала за кордон на роботу, забравши у нього перед від`їздом дочку ОСОБА_9 , яку залишила своїй матері ОСОБА_10 , яка проживає у АДРЕСА_1 . Твердження позивача про те, що дочка знаходиться на повному утриманні відповідача і що він не займається вихованням дитини не відповідає дійсності. Відповідач, враховуючи графік своєї роботи, періодично кожні вихідні забирав дитину до себе, вносив кошти на банківську картку для утримання дитини. Дочка звикла до умов проживання у м. Тульчині у своєї бабусі та у нього. Позивач не вказала з якою метою вона бажає вивезти дитину за кордон. Зміна місця проживання дитини суперечить її інтересам. Окрім того, дитина часто хворіє. Позивач не надала доказів того, що вона забезпечена житлом та які умови проживання будуть у дитини. Позивач окрім дочки ще має двох малолітніх дітей, яких залишила на утримання їх батька. З наведених обставин просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. В минулих судових засіданнях позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягли.

Відповідач та його представник у судове засіданя не з`явились, відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. В минулих судових засіданнях відповідач позов не визнавав.

Представник служби у справах дітей Тульчинської міської ради ОТГ, будучи належним чином повідомленою, не з`явилась.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є кумою позивача. Їй відомо, що позивач бажає вивезти дитину за кордон у Польщу, оскільки вона там працює на заводі. Чи офіційно позивач працює їй не відомо. В Україні дитині не має з ким залишитись. Відповідач перебував на обліку в наркологічному кабінеті, він проживає разом з матір`ю.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його колишньою дружиною, з її слів йому відомо, що вона працює в Польщі на підприємстві по вирощуванню курей, вона там працює офіційно. Також він знайомий з теперішнім чоловіком позивача ОСОБА_11 , зі слів інших осіб думка про нього не дуже добра. Дитині краще було б проживати з матір`ю. У нього (свідка) з позивачем також є спільні діти, які в даний час проживають з ним. Позивач приймає активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідкою відповідача. Позивач та відповідач одружились у 2016 році. Приблизно восени 2018 року дочка стала проживати з відповідачем. Відповідач дуже добре відносився до дитини. Потім через деякий час їй стало відомо, що дитина стала проживати з тещею і проживала з нею приблизно до 2021 року. Позивач не належно відносилась до виконання своїх батьківських обов`язків. Їй відомо, що відповідач притягувався до кримінальної відповідальності та знаходився на обліку у лікаря нарколога.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача. Його дочка працює в Польщі офіційно, на протязі майже трьох років, дочка проживала у орендованому житлі, у неї є своя кімната зі всіма необхідними умовами. Висловив думку, що дитина може виїхати з матір`ю у Польщу.

Відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд 26.04.2021 розглядає справу за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ДРАЦС Тульчинського РУЮ 12.07.2016 (а.с. 6).

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.04.2020 (а.с. 7-8) шлюб між сторонами розірвано.

Згідно копії довідки квартального комітету Тульчинської міської ради від 21.07.2020 (а.с. 9) та копії довідки Тульчинської міської ради від 21.07.2020 № 02-34-553 (а.с. 10) дочка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , 2016 року народження, проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходиться на її утриманні.

Позивачу 03.09.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "SOLTREX" м. Гданьск Республіки Польща надано дозвіл на роботу на посаді помічника галузі переробної промисловості у період з 18.10.2019 по 17.10.2022 (а.с. 11-13).

Також, позивач має карту перебування у Республіці Польща з доступом до ринку праці у термін до 01.10.2022 (а.с. 15-16).

Копією довідки Управління соціального страхування м. Бидгощі Республіки Польща від 29.07.2019 (а.с. 20-21) підтверджується, що позивач є соціально застрахованою особою.

Згідно копії довідки приватного дитячого садочка "REKSIO" від 10.07.2020 (а.с. 23) надано дозвіл на відвідування ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , даного дитячого садочка у 2020-2021 роках.

З наданих відповідачем разом з відзивом на позовну заяву доказів судом встановлено наступне.

Згідно довідки голови квартального комітету Тульчинської міської ради від 22.09.2020 (а.с. 40), згідно свідчень сусідів відповідач ОСОБА_2 приймає участь у вихованні дочки ОСОБА_8 , 2016 року народження, мати дитини перебуває у Польщі. Дитина з жовтня по квітень 2018 року постійно проживала у нього. В даний час дитина доглянута, соціально адаптована. За згодою сторін дитина перебуває у бабусі ОСОБА_10 через кожних два дні.

Згідно довідки Тульчинської міської ради від 28.09.2020 (а.с. 41) відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , до складу його сім`ї входять ОСОБА_13 , 1954 року народження, та дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд не бере до уваги копії платіжних доручень про перерарахунок коштів та копії квитанцій (а.с. 43-50), оскільки у переважній їх кількості не зазначено призначення платежу та отримувача. В свою чергу, квитанції № 164, 119, 66 про перерахування відповідачем батьківської плати за харчування дитини доказами у справі не є, оскільки не стосуються предмета спору.

Згідно довідок Філії "Переробний комплекс" ТОВ "Вінницька птахофабрика" від 29.09.2020 та від 22.09.2020 (а.с. 64, 65) відповідач працює на даному підприємстві підсобним робітником, отримує зарплату.

Згідно витребуваної судом інформації КНП "Тульчинська центральна районна лікарня" від 25.01.2021 (а.с. 97) відповідач ОСОБА_2 перебував на обліку у наркологічному кабінеті з 06.05.2005 по 06.10.2020 з діагнозом розлади психіки та поведінки, внаслідок вживання опіоїдів, знятий з обліку в зв`язку з ремісією.

Згідно витребуваної судом інформації з Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 04.02.2021 (а.с. 99) відповідач у період з 1990 року по 2021 рік притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 215-3, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 229-6, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України. До адміністративної відповідальності не притягувався.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

- якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

- у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України.

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб;

4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

Таким чином, з аналізу наведеної законодавчої норми, слідує, що тимчасовий виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків без згоди та супроводу другого з батьків, можливий, зокрема, у разі пред`явлення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У Постанові від 04.07.2018 Верховний Суд при розгляді справи № 712/10623/17 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, посилається також, на міжнародне законодавство про права дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, судом, при вирішенні справи враховується, що неповнолітня дочка сторін - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла 16-річного віку. Позивач, маючи офіційне працевлаштування та дозвіл на проживання у Республіці Польща, бажає тимчасово виїхати з нею за кордон, однак зробити цього не може, оскільки відповідач, як батько дитини, не надає згоду на тимчасовий виїзд дитини.

Враховуючи вказані обставини, визнання відповідачем позову, інтереси дитини, а також те, що в інший спосіб, ніж шляхом звернення до суду, позивач не має можливості отримати дозвіл на тимчасовий виїзд з дитиною за кордон з метою її лікування та оздоровлення без згоди на те батька дитини, беручи до уваги, що судом під час розгляду справи не встановлено будь-яких обмежень чи заборон щодо виїзду дитини за кордон без згоди батька, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та оформлення відповідних документів з метою такого виїзду.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, п. 4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст. 313 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, ч. 4 ст. 206, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України у Республіку Польща неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до 01.10.2022, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з наданням матері ОСОБА_1 , дозволу оформляти проїзні документи для тимчасового виїзду дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон без згоди батька дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: проАДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати - судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: