Номер провадження: 22-ц/813/4682/21 ;
Номер справи місцевого суду: 511/120/19
Головуючий у першій інстанції Панчук А.І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргуГромадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року та на додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», Головного територіального управління юстиції в Одеській області, структурного підрозділу: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним та скасування рішення, оформлене Протоколом №1, конференції від 26.05.2018 року

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів: ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», Головного територіального управління юстиції в Одеській області, структурного підрозділу: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним та скасування рішення , оформлене Протоколом №1, конференції від 26.05.2018 року.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів: ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», Головного територіального управління юстиції в Одеській області, структурного підрозділу: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним та скасування рішення , оформлене Протоколом №1, конференції від 26.05.2018року задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», оформлене Протоколом №1, конференції від 26.05.2018 року .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Громадської організації ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» « в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору 768,40 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 червня 2019 року вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кешкентій Д.В. про винесення додаткового рішення по справі 511/120/19 пр.2/511/188/19 за позовом ОСОБА_1 до ГО «Обєднання садоводів масиву «Христинівський», Головного територіального управління юстиції в Одеській області, структурного підрозділу: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним та скасування рішення , оформлене Протоколом №1, конференції від 26.05.2018 року - задоволено.

Ухвалено додаткове рішення та стягнуто додатково з відповідача ОСМ «Христинівський» (код 20995918) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20грн та витрати на правову допомогу 12000,00грн.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями , Громадська організація «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року та додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області 25 червня 2019 року та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду та покласти судові витрати на позивача.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 08.04.2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Крім того, від представника головного територіального управління юстиції в Одеській області Стойкова О.І. надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності та прийняття рішення відповідно вимог чинного законодавства.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Кешкентій Д.В., також надійшло клопотання, в якому останній просить про розгляд справи у його та ОСОБА_1 відсутності через запровадження карантину, та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням того, що член колегії суддів, а саме суддя Сегеда С.М. у період з 12 по 20 квітня 2021 року перебував у відпустці, що підтверджується довідкою № 90д від 12 квітня 2021 року відділу кадрової роботи та управління персоналом, тому повне судове рішення виготовлене 21 квітня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи було зареєстровано Громадську організацію «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», ідентифікаційний код особи 20995918, місце знаходження юридичної особи: 67471 Одеська область Роздільнянський район село Хоминка, засновник 1151 фізична особа ( Том І: а.с. 25).

26.05.2018 року проведено Конференцію делегатів, на підставі рішення конференції та за протоколом №1 від 26 травня 2018 року ОСОБА_2 обрано головою ради ГО ОСМ «Христинівський» з випробувальним терміном 2 місяці.

26.12.2018 року внесено зміни в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, саме запис про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах від 26.12.2018року № 1000450 здійснену державним реєстратором Кутєпової О.М., органу реєстрації Головне територіальну управління юстиції в Одеській області щодо зміни керівника юридичної особи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що доводи позивача щодо відсутності кворуму на конференції є обґрунтованими, що є безумовною підставою визнання незаконними всіх рішень, які були прийняті на даній конференції. Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем доведено недійсність протоколу Конференції і відповідно незаконність прийнятих на конференції рішень ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський». При цьому судом зауважено, що вимоги щодо скасування реєстрації в Єдиному реєстрі юридичних осіб , фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах від 26.12.2018року № 1000450 здійснену державним реєстратором Кутєпової О.М., органу реєстрації Головне територіальну управління юстиції в Одеській області щодо зміни керівника юридичної особи, відновивши попередній запис від 23.08.2017року 0000450 повинні розглядатися в Окружному адміністративному суді, а тому в цій частині провадження по справі закрив.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом та розгляду справи судом першої інстанції, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена й у частині першій статті 19 ЦПК України у діючій редакції.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За змістом статті 1 ГПК України (в редакції, чинній станом на час звернення з позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Стаття 12 ГПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом та розгляду справи судом першої інстанції, як і стаття 20 цього Кодексу у діючій редакції, визначають коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

У справі, яка розглядається, встановлено, що у січні 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів: ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», Головного територіального управління юстиції в Одеській області, структурного підрозділу: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просила суд визнати недійсним та скасувати рішення садоводів ОСМ «Христинівський» оформлене протоколом Конференції №1 від 26.05.2018 року та всіх рішень, які здійснені органами управління створеними на підставі такого рішення та скасувати в Єдиному реєстрі юридичних осіб , фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах від 26.12.2018року № 1000450 здійснену державним реєстратором Кутєпової О.М., органу реєстрації Головне територіальну управління юстиції в Одеській області щодо зміни керівника юридичної особи , відновивши попередній запис від 23.08.2017року 0000450.

Так, за статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 ЦК України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Разом з тим відповідно до вимог статті 86 ЦК України такі товариства можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати і підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлене законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань визначається Законом №4572-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року і спрямований на приведення аспектів створення і діяльності громадських організацій до вимог європейських стандартів.

За змістом статті 1 Закону № 4572, Громадське об`єднання це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (частина п`ята статті 1 Закону № 4572-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону № 4572-VI чинність цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.

У статті 3 Закону № 4572-VI передбачені принципи утворення і діяльності громадського об`єднання.

Одним із таких принципів є відсутність майнового інтересу, який передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (частина шоста статті 3 Закону № 4572-VI).

Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання, який повинен, зокрема, містити відомості про порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг.

Статут громадського об`єднання це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

З матеріалів справи вбачається, що Статут громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» затверджено Конференцією делегатів Членів об`єднання садоводів Масиву «Христинівський» 13 травня 2006 р. із змінами затвердженого Конференцією делегатів Членів об`єднання садоводів Масиву «Христинівський» 14 лютого 2007 р. та який зареєстровано Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області 27 березня 2007 року (Том І: а.с. 10-18).

Статут є основним документом, що регулює діяльність об`єднання громадян ГО «Христинівський». У ньому визначаються: загальні положення, мета, задачі, напрямки діяльності; права та обов`язки членів Об`єднання; власність Об`єднання садівників; органи його управління та контролю; повноваження Конференції делегатів членів Об`єднання; Рада Об`єднання; функції Голови Об`єднання; права та обов`язки члена Ради Об`єднання; секретар Ради; Ревізійна Комісія Об`єднання; Трудовий колектив Об`єднання та реорганізація і ліквідація Об`єднання.

У пункті 1.1. Статуту визначено, що Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» (далі «Об`єднання»), є правонаступником Ради садівничих товариств масиву «Христинівський». Об`єднання створено на конференції садоводів, що входять в садівничий масив на принципах: добровільності, індивідуального членства, господарської самостійності, безпосередньої участі членів в управлінні його справами, поєднуючи особисті, колективні і державні інтереси.

Пунктом 1.2. Статуту передбачено, що згідно закону України «Про об`єднання громадян» №2460-XII від 16.06.1992 року із змінами і доповненнями Об`єднання є громадською організацією з правами юридичної особи, не відноситься до об`єднання громадян, що мають своєю метою одержання прибутків, існує за рахунок внесків членів Об`єднання, внесків інших громадян, організацій.

Об`єднання має право від свого імені складати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права і нести обов`язки, зв`язані з його діяльністю, бути позивачем і відповідачем у судах господарському та третейському (пункт 1.3 Статуту).

Об`єднання має самостійний баланс, розрахунковий рахунок в установі банку, печатку зі своїм найменуванням (пункт 1.4 Статуту).

У Розділі 2 Статуту передбачені права та обов`язки членів Об`єднання.

Зокрема п. 2.1 встановлено, що в Об`єднанні існує індивідуальне членство.

Прийом в члени Об`єднання здійснюються за письмовою заявою особи, яка вступає, в якій вона зобов`язується виконувати усі вимоги Статуту (п. 2.2 Статуту).

Органи управління і контролю визначені у розділі 5.

Так, відповідно до п. 5.2 Вищим органом управління є Конференція делегатів Об`єднання.

Контролюючим органом є ревізійна комісія Об`єднання (пункт 5.4 Статуту).

В розділі 8 закріплені Функції Голови Об`єднання.

З наведеного можна дійти висновку, що члени садівничого товариства, яке є господарською організацією, беруть участь в управлінні ним та здійснюють інші правомочності, встановлені законом і статутними документами товариства.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на порушення своїх прав як члена організації, оскільки вважала, що прийняті на Конференції 26.05.2018 року рішення є такими, що порушують її законні права, як члена організації, а також, що дана Конференція, на думку позивачки, була скликана в порушення п.5.7.,5.9. Статуту ГО «ОСМ «Христинівський», так як остання не мала повноважень на її скликання, а також без затвердження відповідного порядку денного цієї конференції на Раді ГО «ОСМ «Христинівський», і без належного сповіщення про проведення конференції всіх членів організації та проведення виборів делегатів. ( Протоколи виборів делегатів та їх повноваження відсутні).

Тобто, між юридичною особою та її учасником (членом) виник спір, пов`язаний з діяльністю та управлінням цією юридичною особою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника чи члена виконавчого органу суб`єкта господарювання юридичної особи.

Зокрема Велика Палата Верховного суду у постанові від 12.01.2021 року по справі №127/21764/17 відступила від правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17 (провадження № 12-100гс18) «Щодо визначення предметної юрисдикції у спорах між членами громадської організації товариства садоводів та громадською організацією з приводу визнання недійсним рішення загальних зборів щодо припинення повноважень одного з органів управління цією організацією».

Так, у постанові Великої палати Верховного суду від 12.01.2021 року по справі №127/21764/17 викладено наступну правову позицію.

Члени товариства садоводів, яке є господарською організацією, беруть участь в управлінні ним та здійснюють інші правомочності, встановлені законом і статутними документами товариства.

Можна підсумувати, що громадське об`єднання (громадська організація) є одним з різновидів юридичної особи, створеної шляхом об`єднання осіб, які мають право участі у ньому (у ній). Члени громадської організації товариства садоводів мають право брати участь в управлінні товариством, обирати та бути обраними до органів управління товариством садоводів, одним з яких є голова правління, порядок обрання та усунення з посади якого передбачено Статутом такої громадської організації.

Оскільки вказаний спір пов`язаний з реалізацією загальними зборами членів громадської організації права на управління юридичною особою у вигляді формування органу управління, підставою для прийняття рішення про обрання головою правління громадської організації зазначені положення Статуту товариства, тому його слід розглядати за правилами господарського судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанцій помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства і неправильно визначив юрисдикційність спору, який виник між сторонами у справі.

Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року та додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області 25 червня 2019 року підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 та ч.ч., 1,2 ст. 377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Крім того, на виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання ними відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.13, п.1 ч.1 ст.255, 274, 367, 368, 374, ч.1 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський» -

задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 червня 2019 року скасувати.

Додаткове рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 25 червня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: ГО «Об`єднання садоводів масиву «Христинівський», Головного територіального управління юстиції в Одеській області, структурного підрозділу: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання недійсним та скасування рішення , оформлене Протоколом №1, конференції від 26.05.2018 року закрити.

Роз`яснити учасникам справи, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.04.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда