Номер провадження: 22-ц/813/1517/21
Номер справи місцевого суду: 1512/2-2286/11
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року у справі за заявою Одеської міської ради про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Дюк», про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами .

20 березня 2020 року Одеська міська рада звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року по цивільній справі №1512/2-2286/11 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Дюк» про визнання права власності.

В обґрунтування вимог заяви представник Одеської міської ради посилається на те, що нововиявленою обставиною, що не була встановлена судом, та не була і не могла бути відома Одеській міській раді, яка звертається із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2011 року по справі № 1512/2-2286/11 за такими обставинами, є відсутність будівельного паспорту забудови земельної ділянки (забудовник ОСОБА_1 ) від 04.05.2002року № 320.

Про дану істотну обставину, як вказує представник заявника, Одеській міській раді стало відомо з листа ТОВ «Гранд Дюк», який надійшов міській раді 16.03.2020 року за № 2334, в рамках розгляду цивільної справи № 520/263/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Гранд Дюк», третя особа: Одеська міська рада про усунення перешкод та визнання права власності на відведення в оренду земельної ділянки без узгодження меж земельної ділянки з суміжним землекористувачем.

Даним листом ТОВ «Гранд Дюк» від 16.03.2020 року № 2334 направлено клопотання про залучення додаткових доказів, у тому числі, лист відділу містобудування та архітектури Овідіопольської районної адміністрації Одеської області від 24.12.2019 року № 1281/01-08 зі змісту якого Одеській міській раді стало відомо про те, що будівельний паспорт забудови земельної ділянки (забудовник ОСОБА_1 ) від 04.05.2002 року № 320, не видавався.

Таким чином, представник заявника стверджує, що Одеській міській раді стало відомо лише на теперішній час про такі обставини (факти), тобто 16.03.2020 року, які існували на момент вирішення спору, але не були та не могли бути відомі міській раді на час вирішення спору, та які є істотними для розгляду справи, адже на той період часу - 2002 рік, повноваження по виготовленню й видачі будівельних паспортів за даною земельною ділянкою, за підвідомчістю, відносились до повноважень відділу містобудування та архітектури Овідіопольської районної адміністрації Одеської області.

Отже, як вважає представник заявника, датою відкриття нововиявлених обставин для Одеської міської ради є 16.03.2020 року.

Так, представник заявника вказує, що позивач ОСОБА_1 надав до суду копію будівельного паспорту як факт та доказ обставин отримання дозволу на будівництво, у якому міститься посилання, на наданий йому дозвіл на будівництво згідно з рішенням Таїровської селищної ради від 27.04.1994 року № 13, у якому громадянин ОСОБА_1 взагалі не згадується як суб`єкт, відносно якого Таїровською селищною радою розглядалися якісь питання та приймались будь-які рішення.

Як стверджує представник заявника, наявність нібито виданого відповідно до вимог закону даного будівельного паспорту, в якому йдеться про наданий дозвіл на будівництво гр. ОСОБА_1 , є істотною обставиною, яка вплинула на прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог позивача та визнання за ним права власності на самочинно збудований об`єкт, оскільки суд виходив з наданого позивачем будівельного паспорту від 04.05.2002 року № 320 та наявності дозволу на будівництво, про який у даному паспорті безпідставно було зазначено.

При цьому, представник заявника зазначає, що суду та Одеській міській раді на той час не було та не могло бути відомо, що даний будівельний паспорт відділом містобудування та архітектури Овідіопольської районної адміністрації Одеської області позивачу не видавався та інформація у ньому про надання дозволу на будівництво гр. ОСОБА_1 є хибною та недостовірною.

Таким чином, представник заявника вважає, що нововиявлені обставини - факт того, що ОСОБА_1 будівельний паспорт від 04.05.2002 року № 320 не видавався належним органом, який існував на момент розгляду справи та прийняття рішення, які стали відомі

Одеській міській раді лише тепер, безспірно є підставою для перегляду рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року у справі № 1512/2-2286/11.

Таким чином, будівельні роботи з будівництва гаражу, площею 319 кв.м., розташованих по АДРЕСА_1 , були розпочаті та здійснені ОСОБА_1 без наявності отриманого на підставі вимог закону будівельного паспорту встановленого зразка, виданого компетентною організацією, до повноважень якої входило складання та надання таких будівельних паспортів та за відсутності будь-яких дозволів на будівництво.

На підставі вищенаведеного, представник заявника вважає, що зазначені нововиявлені обставини є істотними обставинами (фактами) для розгляду справи та такими, що впливають на прийняття рішення й відповідно врахування їх судом має наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 року у задоволенні заяви Одеської міської ради про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року по цивільній справі №1512/2-2286/11 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Дюк» про визнання права власності відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати оскаржувану ухвалу, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про перегляд рішення у справі №1512/2-2286/11 від 14.02.2011р. за нововиявленими обставинами, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосована практика Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №552/137/15), оскільки предметом спору у справі №552/137/15 є встановлення факту проживання зі спадкодавцем більше п`яти років та визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, а справі №1512/2-2286/11 визнання права власності на нерухоме майно, яке має ознаки самочинного будівництва та розміщене на землях комунальної власності територіальної громади, а відтак такі спори не є тотожними та однорідними.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №1512/2-2286/11 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Дюк» про визнання права власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж площею 319 кв.м., який складається з трьох боксів для автомобілів площею 278 кв.м., технічне нежитлове приміщення площею 41,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, 12 липня 2019 року Одеська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила поновити пропущений строк подання апеляційної скарги, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності відмовлено.

У вересні 2019 року Одеська міська рада подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду та справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року касаційну скаргу Одеської міської ради було залишено без задоволення. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 липня 2019 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України розглянувши заяву, суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно п. 4 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Так, обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Пунктом 8 зазначеної Постанови передбачено, що завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, як підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами (пункт 2 частини другої статті 361 ЦПК) мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо. Такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Згідно правової позиції Верховного суду (Постанова ВС від 29.08.2018 року у справі №552/137/15-4) нові докази не можуть бути підставою для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Зокрема, у вказаній постанові наголошено, що: «Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому, неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пп.1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК 2004 року (аналогічні положення закріплено у ст.423 ЦПК в редакції 2017 року), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28)».

Аналогічна правова позиція стосовно того, що обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами, а також факт неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами містяться у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року справа № 147/325/13-ц, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 363/2936/15-ц, та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року справа № 454/3003/14-ц.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомими особи» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї заявникові на час розгляду справи.

Ознака «не були і не могли бути відомі". Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі 2а-7523/10/1270, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/8070/14 (454/2641/14-а) та ін.

Таким чином, представник відповідача, маючи на меті переглянути рішення суду за нововиявленими обставинами, в обґрунтування відповідної заяви посилається на істотну для справи обставину, в його розумінні, факт того, що ОСОБА_1 будівельний паспорт від 04.05.2002 року № 320 не видавався належним органом, який існував на момент розгляду справи, та прийняття рішення, які стали відомі Одеській міській раді лише тепер, на думку представника заявника є підставою для перегляду рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2011 року у справі № 1512/2-2286/11.

Однак, судом першої інстанції вірно встановлено, що вказане не є нововиявленою обставиною в розумінні положень ст.423 ЦПК України в чинній редакції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи №1512/2-2286/11 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Дюк» про визнання права власності, представник Одеської міської ради був присутнім у шести судових засіданнях: 26.03.2010 року, 13.04.2010 року, 21.05.2010 року, 25.06.2010 року, 26.10.2010 року, 26.01.2011 року.

При цьому, Одеська міська рада також отримала копію позовної заяви разом з доданими до неї документами, серед яких, зокрема, був будівельний паспорт від 04.05.2002 року № 320.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України (аналогічні положення містить ст. 60 ЦПК України, яка діяла станом на момент ухвалення рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, представник Одеської міської ради своїм правом на подання відповідних доказів не скористався, будь-яких клопотань про перевірку справжності будівельного паспорту суду не заявляв, до відповідних органів з метою з`ясування, чи дійсно було видано зазначений вище будівельний паспорт також не звертався.

Відповідно до частини 4 статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Таким чином, обставини, на які посилається представник Одеської міської ради, не є нововиявленими обставинами, оскільки дану інформацію він міг отримати під час розгляду справи, звернувшись у відповідний орган під час розгляду справи або до суду з клопотанням про витребування відповідної інформації, за умови належного користування своїми правами, наданими процесуальним законом.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів, не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Крім того, посилаючись на те, що нововиявленою обставиною є те, що будівельний паспорт відповідним органом не видавався, тобто посилаючись на фальшивість документу, що потягло за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого судового рішення, представник заявника на підтвердження зазначених доводів відповідний вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, не надав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необґрунтованість заяви Одеської міської ради про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року по цивільній справі №1512/2-2286/11, а викладені у заяві обставини не відносяться до нововиявлених, а тому у задоволенні заяви дійсно слід відмовити.

Пунктом 1 ч.1 ст.424 ЦПК України встановлено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Пунктом 1 ч.2 ст.424 ЦПК України визначено, що з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Згідно із ч. 3 ст. 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Відповідно до положень п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 30.03.2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" встановлений трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами з підстави - істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру". Скасування остаточного судового рішення у даній справі було б невиправданим. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Желтяков проти України").

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Христов проти України", "Рябих проти Росії").

Зважаючи на те, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року набрало законної сили 25 лютого 2011 року, а заява Одеської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами подана 20 березня 2020 року, тобто через дев`ять років після ухвалення судом відповідного рішення, суд зазначає, що Одеською міською радою пропущено встановлений п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, ще однією підставою для відмови у задоволенні заяви є сплив трирічного строку на її подання, який не може бути поновлено за будь-яких умов.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом розгляду у суді першої інстанції була заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, а не вирішення спірних питань по суті.

Постанова Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №552/137/15 встановила саме порядок застосування інститут нововиявлених обставин, а тому доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на те, що Одеською міською радою при перегляді рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року в своїх апеляційній та касаційних скаргах зазначається, що спірна будівля є самочинною, яка збудована без будь-яких належних дозволів та підстав.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту умисного ухилення боржником від виконання своїх зобов`язань не надано.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заява Одеської міської ради про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення вирішена судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк