Номер провадження: 22-ц/813/3116/21
Номер справи місцевого суду: 520/4716/17
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Куриленко О.М., повний текст судового рішення складений 17 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про встановлення земельного сервітуту, -

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту, в якому з урахуванням зміни предмета позову просила:

- встановити на користь ОСОБА_3 безоплатний безстроковий земельний сервітут на площі 1,97 кв.м. відносно земельних ділянок кадастровий номер :34:017:0242 (площею 0,0162 га) та кадастровий номер :34:017:0241 (площею 0,0183 га), які належать ОСОБА_2 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 для проходу та проїзду автомобілем чи іншими видами транспорту. Межі, що відокремлюють ділянку земельного сервітуту описати відповідно до Висновку експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 19-949/950/1563 від 12 вересня 2019 року та додатку № 1 «Варіант встановлення сервітуту відносно земельної ділянки ОСОБА_2 для організації проїзду на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 »;

- усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні власною земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу металевого паркану, розташованого на частині земельних ділянок, що належать ОСОБА_2 площею 0,0162 га та 0,0183 га по АДРЕСА_1 у межах, встановлених для сервітуту;

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_3 власної земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою (а.с. 28-36 т. 4).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 0,128 га з кадастровим номером :34:017:0228, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Власником сусідньої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 0.0345 га з кадастровим номером :34:017:0123 є відповідач ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що нещодавно відповідач вздовж частини своєї земельної ділянки, яка займає частину проїзду, встановила металеву огорожу та металевий ціп, які займають більшу частину проїзду таким чином, що проїхати жодним транспортом до земельної ділянки, яка належить позивачеві немає ніякої змоги. На діалог відповідач не йде, демонтувати огорожу відмовляється, мотивуючи таку відмову тим, що ця ділянка (зокрема частина проїзду) є її приватною власністю, а тому є недоторканною. Для того, щоб всім, хто намагатиметься проїхати спірним проїздом було відомо, що металева огорожа, яка стає на заваді до проїзду до сусідніх земельних ділянок окреслює межі приватної власності відповідача на ній встановлено табличку з написом «Приватна власність».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Встановлено на користь ОСОБА_3 безоплатний безстроковий земельний сервітут на площі 1,97 кв.м. відносно земельних ділянок кадастровий номер :34:017:0242 (площею 0,0162 га) та кадастровий номер :34:017:0241 (площею 0,0183 га), які належать ОСОБА_2 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 для проходу та проїзду автомобілем чи іншими видами транспорту.

Межі, що відокремлюють ділянку земельного сервітуту описати відповідно до Висновку експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 19-949/950/1563 від 12 вересня 2019 року та додатку № 1 «Варіант встановлення сервітуту відносно земельної ділянки ОСОБА_2 для організації проїзду на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 », таким чином:

- вздовж межі земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . від літери А до точки земельного сервітуту по ламаній лінії, відрізки довжиною (м) 10,37 + 4,45 + 4,80:

- по земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , лінія сервітуту, по прямій, відрізок довжиною 3,24 м;

- далі поворот праворуч по межі земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 лінія сервітуту, по прямій, відрізок довжиною 2,86 м;

- далі поворот праворуч по межі земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 лінія сервітуту, по прямій, відрізок довжиною - 1,38 м.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судом до участі у справі в якості третіх осіб були залучені ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради,Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги, те, що позивачка не зверталася до відповідача з пропозицією щодо встановлення земельного сервітуту щодо належної відповідачу земельної ділянки, зокрема на умовах договору про встановлення сервітуту, що є підставою для відмови у задоволені позову у зв`язку з невжиттям заходів досудового врегулювання спору та відсутності через це права на позов.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Під час розгляду справи від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про відмову позивача від позову, в якій заявник просить прийняти відмову від позову, закрити провадження у справі, визнати нечинним рішення суду першої інстанції, зазначивши, що сторонами врегульовано конфлікт, який став підставою для звернення до суду та сторони претензій одна до одної не мають (а.с. 96-98 т. 4).

Сторони про розгляд справи на 28 квітня 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 118-128 т. 4).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (30 квітня 2021 року).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви, з закриттям провадження у справі,у зв`язку з відмовою від позову, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Звертаючись до суду з заявою про відмову від позову, ОСОБА_3 зазначила, що стороною відповідача ОСОБА_2 за домовленістю із ОСОБА_3 було власноруч усунено перешкоди шляхом демонтажу огорожі та приведення її у попередній стан, чим фактично нівельоване будь який інтерес ОСОБА_3 до результатів розгляду справи.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 1 частини 2 статті 49, частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 373 ЦПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Як вбачається із заяви, наслідки відмови позивача від позову ОСОБА_3 відомі та зрозумілі.

Оскільки, відмова ОСОБА_3 від позову не суперечить закону, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви, прийняття відмови від позову, процесуальними наслідками чого є визнання рішення суду першої інстанції нечинним та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 368, 373, 374, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Прийняти відмову позивача ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про встановлення земельного сервітуту.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про встановлення земельного сервітуту визнати нечинним.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , Одеська міська рада, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про встановлення земельного сервітуту.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30 квітня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда