Справа № 357/800/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізова А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

АТ «Таскомбанк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивує тим, що 29.05.2012 між ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R1В, згідно умов якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 50 000 грн. строком до 29.05.2016 року, зі сплатою 31 відсоток річних. В подальшому між сторонами було укладено Договір про внесення змін №1 від 07 травня 2014 року до кредитного договору №R1В від 29 травня 2012 року, яким змінено строк користування кредитом до 29 травня 2017 року. 27 березня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та АТ «Таскомбанк» було укладено Договір відступлення права вимоги №270317нв, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити), в тому числі щодо відповідача ОСОБА_1 . Однак, відповідач умови договору належним чином не виконав, загальна сума заборгованості станом на 27.12.2019 року становить 66 846 грн. 08 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 27 090 грн. 39 коп., заборгованість по відсоткам 23 008 грн. 71 коп., сума пені нарахованої на суму простроченої заборгованості 16 746 грн. 98 коп. Оскільки, боржник ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором, не дивлячись на неодноразові нагадування банку то позивач, просив суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Ухвалою від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року замінено позивача Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» у даній справі на належного позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк. Відзив мотивував тим, що вважає вимоги позивача необгрунтованими в частині стягнення з нього заборгованості за відсотками, штрафних санкцій та пені, оскільки на підставі п. 15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», йому з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Крім того, відповідно до Договору про внесення змін до Кредитного договору №R1В від 29 травня 2012 року строк користування кредитом змінено до 29 травня 2017 року, отже позивач мав звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості в строк до 29 травня 2020 року. А тому, просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову..

Позивач у судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №R1В, згідно умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 50 000,00 грн., строком користування по 29 травня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 31 відсотків річних.

Відповідно до п. 3.9 Кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.

Згідно п. 4.6. Кредитного договору повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком.

Відповідно до п. 5.3.1. Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені цим Договором.

Згідно з п. 7.1. Кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами договору, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення в розмір 0,5% від суми прострочених зобов`язань.

27 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін №1 до кредитного договору №R1В від 29 травня 2012 року, яким змінено строк користування кредитом до 29 травня 2017 року.

Згідно з п. 9.9 Кредитного договору та п. 7.4. Договір про внесення змін №1 до кредитного договору №R1В від 29 травня 2012 року, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, згідно з цим Договором у повному обсязі.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв від 27.03.2017 року, укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ПАТ «ВТБ БАНК» до ПАТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення.

Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв від 27.03.2017 року, ПАТ «Таскомбанк» є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором №R1В від 29 травня 2012 року.

В подальшому правонаступником Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" став позивач - Акціонерне товариство "Таскомбанк", що підтверджується статутом АТ "Таскомбанк", затверженим загальними зборами акціонерів АТ "Таскомбанк", протокол від 24.04.2019 року.

Судом встановлено, що ПАТ «ВТБ БАНК» в повному об`ємі виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором та надав ОСОБА_1 кредит в сумі 50 000 грн. 00 коп.

Судом також встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку станом на 27.12.2019 року відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 66 846 грн. 08 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 27 090 грн. 39 коп., заборгованість по відсоткам 23 008 грн. 71 коп., сума пені нарахованої на суму простроченої заборгованості 16 746 грн. 98 коп.

08.02.2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № б/н, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № R1B, укладеного між ПАТ ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 .

Частиною 1, 2 ст.14 ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно ч. 1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено у частині першій статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приймаючи доводи відповідача ОСОБА_1 заявлені у відзиві на позовну заяву, судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем, оскільки наказом військового комісара Білоцерківського ОМВК №1 від 19.03.2014 він був призваний 19 березня 2014 року в Збройні Сили України та по теперішній час перебуває на військовій службі, що підтверджується копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 28.08.2015 року, витягом з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №101 від 17 листопада 2015 року, копією посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 , видане Білоцерківським ОМВК, копією довідки №133/5 від 19.02.2021 року, виданої військовим комісаром Білоцерківського об`єднаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в статях 1-2 даного Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України надано інформацію (лист-відповідь від 1 жовтня 2015 року за вихідним №822/2/8417) про наступне: відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на даний час в Україні діє особливий період.

Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких, не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.

Таким чином, з оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, який не скасовано, відтак діє дотепер.

Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018р. у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014р., після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідач ОСОБА_1 як військовослужбовець, який перебуває на військовій службі, в силу положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, проценти за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду, який діє і по теперішній час.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення: заборгованості по відсоткам в розмірі 23 008 грн. 71 коп. та пені нарахованої на суму простроченої заборгованості в розмірі 16 746 грн. 98 коп. - задоволенню не підлягають.

Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності та просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача у зв`язку із пропуском строку повної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення, що і відбулось у даній справі.

Як вбачається з умов кредитного договору №R1В від 29 травня 2012 року, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою Банку та діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим Договором у повному обсязі (п. 9.9 Кредитного договору та п. 7.4. Договір про внесення змін №1 до кредитного договору №R1В від 29 травня 2012 року).

Таким чином, посилання відповідача в обґрунтування своєї заяви на сплив строків позовної давності щодо стягнення кредиту - є необґрунтованим, оскільки кредитним договором чітко встановлено строк дії договору.

Тому, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Враховуючи викладене, та те, що сума тіла кредиту відповідачем не оспорюється, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту відповідно до №R1В від 29 травня 2012 у розмірі 27 090,39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 861 грн. 82 коп. (27 090,39 грн. х 100 : 66 846,08 = 41%, 2102 грн. х 7% = 861 грн. 82 коп.).

Керуючись ст. ст. 207, 509, 526, 536, 551, 610, 625, 628, 631, 634, 638, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст.10, 12, 81, 89, 141, 263- 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (адреса: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (адреса: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053, ) заборгованість за Кредитним Договором №R1В від 29 травня 2012 року в розмірі 27 090 грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (адреса: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053, ) судовий збір у сумі 861 грн. 82 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель