Справа № 426/1036/20
РІШЕННЯ

іменем України

19 квітня 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Бабічевої Л.П.,

за участю секретаря судового засідання - Діброви А.О.,

учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Пономаренко Н.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Гашинського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 січня 2014 року вони з відповідачем уклали договір позики, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Сватівського нотаріального округу Харченко О.Ю., згідно якого відповідач до підписання договору позики отримала від позивача грошові кошти у сумі 30 000 грн. строком до 22 січня 2019 року.

Згідно умов договору відповідач повинна була повернути позику не пізніше 22 січня 2019 року. Однак, відповідач позику не провернула.

Оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання у встановлений договором строк, то позивач має право на 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.

Термін прострочення виконання зобов`язання - повернення позики становить період з 23 січня 2019 року по 24 січня 2020 року, тобто 367 днів.

Таким чином, 3% річних за прострочення повернення позики відповідачем становить 904,93 грн. із розрахунку: 30 000,00 грн.*367*3/100)/365 = 904,93 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції за лютий 2019 року - 100,5%, за березень 2019 року - 100,9%, за квітень 2019 року -101,0%, за травень 2019 року - 1.00,7%, за червень 2019 року 99,5%, за липень 2019 року - 99,4 %, за серпень 2019 року - 99,7%, за вересень 2019 року - 100,7%, за жовтень 2019 року - 100,7%, за листопад 2019 року - 100,1%, за грудень 2019 року - 99,8%.

Загальний індекс інфляції складає 104,05%.

Отже, інфляційні втрати відповідно до суми боргу в розмірі 30 000 грн. складають 1 215,00 грн., відповідно до наступного розрахунку:

30 000,00 грн. х 104,05 % - 30 000,00 грн. = 31 215,00 грн. - 30 000,00 грн. =1 215,00 грн.

Як на правову підставу позову позивач посилається на ст.ст. 625, 1046,1047, 1049 ЦК України.

Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики у сумі 30 000,00 грн., суму 3% річних - 904,93 грн., інфляційні втрати - 1 215,00 грн., а всього 32 119,93 грн., та судові витрати.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 11 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 17).

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 10 липня 2020 року було задоволено частково клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від ТОВ «Племена свиноферма «Левада» належним чином завірені копії первинних платіжних документів (або витягів з цих документів), які містять дату отримання, підпис ОСОБА_1 та сум, що свідчать про отримання ОСОБА_1 коштів - орендної плати, що належить ОСОБА_2 , за 2014, 2015, 2016, 2017 та 2018 роки ( а.с. 97).

Ухвала суду про витребування доказів виконана не була.

Представник позивача зазначила у судовому засіданні, що не наполягає на витребуванні вищевказаних доказів.

29.10.2020 року у підготовчому судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про допит у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , який є батьком позивача. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника відповідача про допит свідка ОСОБА_3 ( а.с. 131).

Свідок ОСОБА_3 подав суду заяву про відмову від дачі показань на підставі ст.63 Конституції України, оскільки позивач по справі є його сином ( а.с. 141).

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с. 134).

Представник відповідача - адвокат Гашинський М.А. подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач визнає укладення з позивачем 22 січня 2014 року нотаріально посвідченого договору безпроцентної позики на суму 30 000 грн. зі строком повернення не пізніше 22 січня 2019 року. Відповідач не погоджується з позовними вимогами на підставі виконання договору позики від 22 січня 2014 року. Сторони 22 січня 2014 року також домовились, що позивач до повного погашення заборгованості за договором позики вправі отримувати грошові кошти належні відповідачу у тому числі орендну плату за договором оренди, який уклав відповідач з третьою особою. Даний факт підтверджується виданою відповідачем позивачу 22 січня 2014 року довіреністю. Відповідно до довідки ТОВ «ПСФ «Левада» позивач отримав за 2014-2018 рік орендну плату відповідача ОСОБА_2 в загальній сумі 38700 грн. Тому позика повернута відповідачем ( а.с. 29).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Пономаренко Н.М. позов підтримали з вищевикладених підстав, просять позовні вимоги задовольнити. Також позивач пояснив, що відповідач по цей час не повернув грошові кошти у сумі 30 000 грн. згідно договору позики, укладеного 22 січня 2014 року. Грошові кошти були передані відповідачеві до підписання договору. Будь-якої домовленості між ним та відповідачем про отримання орендної плати за земельну ділянку в рахунок повернення грошових коштів за договором позики не було.

Представник позивача - адвокат Пономаренко Н.М. також у судовому засіданні пояснила, що сума інфляційних втрат згідно позову розрахована за період з лютого 2019 року по грудень 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивач дав їй 23000 грн. за земельну ділянку, а не 30 000 грн. У нотаріуса вона договір підписувала. У договорі позики її підпис. Грошові кошти позивачеві не повертала, оскільки віддала йому державні акти на землю. З приводу земельної ділянки ніяких договорів не укладала. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - адвокат Гашинський М.А. у судовому засіданні пояснив, що факт укладення договору позики між сторонами визнає, однак, вказаний договір виконаний у повному обсязі, оскільки позивач отримував орендну плату від орендаря ТОВ «ПСФ «Левада», що підтверджується довідкою ТОВ « ПСФ «Левада». Договір оренди належної відповідачу земельної ділянки укладався між відповідачем та ТОВ «ПСФ «Левада», але орендна плата була виплачена позивачу. Даний договір позики є удаваним договором, укладений з метою приховання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Виплата орендної плати є способом повернення позики. Вважає позов необґрунтованим, просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши позивача, його представника, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках /ч.1 ст.13 ЦПК України/ і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень /ч.3 ст.12 ЦПК України/.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 22 січня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області Харченко О.Ю., зареєстровано в реєстрі за №97 ( а.с. 8).

Згідно п.1 договору позики відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 30 000 грн. строком до 22 січня 2019 року. Передачу грошей було здійснено до підписання договору позики.

У пункті 2 договору позики зазначено, що сторони домовились, зокрема, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 22 січня 2019 року. При цьому виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах с.Коломийчиха Сватівського району Луганської області або за іншою адресою, вказаною позикодавцем у сумі 30 000 грн.

Згідно п.6 Договору після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноручно розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.

Отже, згідно умов договору позики позивач надав відповідачу позику у розмірі 30 000,00 грн., відповідач зобов`язалась повернути борг у строк до 22 січня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а згідно ч. 2 даної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, судом встановлено, що сторони перебувають у договірних відносинах та між ними було укладено саме договір позики у письмовій формі згідно вимог ч.1 ст.1047 ЦК України, що підтверджується копією договору позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу боргу за договором позики від 22.01.2014 у сумі 30 000 грн. відповідно до п.6 договору, а отже, відповідач ОСОБА_2 не надала доказів виконання свого обов`язку, що встановлений пунктом 2 договору.

Також відповідач у судовому засіданні пояснила, що вона не повертала позивачу 30 000 грн.

Щодо доводів представника відповідача про те, що відповідачем договір виконаний у повному обсязі шляхом отримання орендної плати у ТОВ «ПСФ «Левада» з посиланням на додану до відзиву копію довідки ТОВ «ПСФ «Левада» та довіреність, і те, що виплата орендної плати є способом повернення позики, то суд не може взяти дані доводи до уваги, оскільки договір позики не містить положень щодо повернення позики шляхом отримання позивачем орендної плати у ТОВ «ПСФ «Левада».

Судом досліджена копія довідки ТОВ «ПСФ «Левада» від 11.03.2020 №2, у якій зазначено, що 02.10.2008 року був укладений договір оренди землі між ТОВ «ПСФ «Левада» та ОСОБА_2 строком на 10 років. Згідно заяви ОСОБА_2 від 03.03.2014 та нотаріальної довіреності, реєстраційний номер 40597294 від 22.01.2014, орендну плату по договору оренди землі було виплачено ОСОБА_1 за 2014 рік у сумі 5400 грн., за 2015 рік - 6200 грн., за 2016 рік - 6900 грн., за 2017 рік - 10100 грн., за 2018 рік - 10100 грн. ( а.с. 34).

Згідно довіреності від 22.01.2014 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області Харченко О.Ю., відповідач ОСОБА_2 уповноважила позивача ОСОБА_1 представляти її інтереси з питань, пов'язаних з укладенням договорів оренди, державною реєстрацією оренди та одержанням належної їй орендної плати за орендовану земельну ділянку пай № НОМЕР_1 , розміром 6,6200 га ( а.с. 92).

Вказана довідка та довіреність не стосуються предмета судового розгляду та не являються належними доказами повернення суми боргу відповідачем позивачу за договором позики. Довіреність лише підтверджує наявність інших правовідносин між сторонами, які не стосуються договору позики.

Допитаний за клопотанням представника відповідача свідок ОСОБА_4 , який проживає однією сім`єю з відповідачем, у судовому засіданні пояснив, що у 2013 році позивач ОСОБА_5 дав грошові кошти сину відповідача у розмірі приблизно 20 000 грн. на купівлю будинку. З приводу укладення сторонами договору у нотаріуса йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_6 , який є сином відповідача, у судовому засіданні пояснив, що у 2013 році його мати брала грошові кошти у позивача ОСОБА_7 , та у 2013 році між матір`ю та позивачем була укладена угода щодо земельної ділянки, т.б. оренда землі. Він не був присутні при отриманні грошових коштів матір`ю від позивача. Письмового договору оренди землі не було.

Суд зазначає, що показання даних свідків жодним чином не спростовують факт укладення між сторонами договору позики та неповернення відповідачем позивачу грошових коштів за договором позики.

Також суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про те, що договір позики є удаваним договором, оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження визнання договору позики недійсним, зокрема, удаваним правочином, а предметом судового розгляду по даній справі не являється встановлення підстав для визнання договору недійсним, таких позовних вимог сторони не заявляли.

Отже, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували факт укладення між сторонами договору позики, дійсність його умов та передачі коштів, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 30 000 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язанняь за період з 23 січня 2019 року по 24 січня 2020 року.

Отже, за період прострочення виконання зобов`язання з 23.01.2019 по 24.01.2020, що становить 367 дні, 3% річних становить суму 904 грн. 93 коп. ( 30 000 х 3 х 367/ 365/ 100).

Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з лютого 2019 року по грудень 2019 року.

Виходячи з встановлених Державним комітетом статистики України індексів інфляції за період з лютого по грудень 2019 року включно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 906 грн. 00 коп. із розрахунку : 100,5 х 100,9 х 101,0 х 100,7 х 99,5 х 99,4 х 99,7 х 100,7 х 100,7 х 100,1 х 99,8 = 103,02 : 100 х 30 000 - 30 000 = 906 грн. 00 коп.

Позивач просить стягнути інфляційні втрати у сумі 1215 грн. 00 коп., виходячи із загального індексу інфляції 104,05%.

Однак, позивачем невірно розраховано суму інфляційних втрат, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 906 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (а.с. 1).

Також позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4200 грн. 00 коп. ( а.с. 220-221, 223-224).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено на 99,04 % відсотків (31 810 грн. 93 коп. від 32 119 грн. 93 коп. складає 99,04 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрат по сплаті судового збору у сумі 832 грн. 73 коп. (840 грн. 80 коп. х 99,04 % : 100), витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4159 грн. 68 коп.(4200 грн. 00 коп. х 99,04 % : 100).

На підставі викладеного,

керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 258, 263-265 ЦПК України,

ст.ст.625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 30 000 грн., cуму 3% річних у розмірі 904 грн. 93 коп., інфляційні втрати у сумі 906 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 832 грн. 73 коп., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4159 грн. 68 коп., а всього 36 803 грн. 34 коп. (тридцять шість тисяч вісімсот три грн. 34 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 832 грн. 73

Повне рішення складено 29 квітня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Пономаренко Наталія Миколаївна, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Гашинський Михайло Артурович, місцезнаходження: Луганська область, м.Сватове, вул. Державна, 47/2.

Суддя Л.П. Бабічева