Ухвала

27 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 161/17770/14

провадження № 61-6417ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти в розмірі 8 701 460,26 грн, з яких: 4 144 000 грн - завдані збитки; 3 043 556,79 грн - невикористані при будівництві та неповернуті грошові кошти; 1 186 987,15 грн - сума інфляційних нарахувань; 126 916,32 грн - 3 % річних від неповернутої (простроченої) суми, а також - 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 043 556,79 грн, 1 186 987,15 грн інфляційних втрат, 126 916,32 грн - 3 % річних від неповернутої суми, а також 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 1 186 987,15 грн та 3 % річних в розмірі 126 916,32 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. В задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 1 431 320,79 грн, а також в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог залишено без змін.

14 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року.

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року скасовано. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову відмовлено.

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу на новий розгляд до Волинського апеляційного суду.

ОСОБА_1 заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на те, що його поганий майновий стан не дозволяє сплатити судовий збір за подання цієї касаційної скарги в розмірі 7 308 грн. Сума судового збору значно перевищує 5 % його річного доходу за попередній календарний рік, що підтверджується інформаційними відомостями з електронних сервісів за параметрами пошуку ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 : 1) Державної податкової служби України - відомості станом на 09 квітня 2021 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з І по IV квартал 2020 року; 2) Пенсійного фонду України - інформаційні відомості щодо відсутності пенсійної справи та пенсійних доходів; 3) Міністерства юстиції України - відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо нездійснення підприємницької діяльності.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» («Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania»), «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Доводи клопотання ОСОБА_1 , а також надані на підтвердження його доходів відомості з державних реєстрів дають підстави для висновку, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги (7 308 грн) перевищує 5 % розміру його річного доходу. Враховуючи зазначене, клопотання необхідно задовольнити.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що суд необґрунтовано відхилив його клопотання про витребування доказів, а також щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Однак ОСОБА_1 не вказав, яке саме клопотання про витребування доказів, а також щодо встановлення, яких обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, необґрунтовано відхилив апеляційний суд. Тому формальне посилання заявника на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, без належного обґрунтування передбачених цим пунктом обставин, не може бути підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі є обґрунтування пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України в частині посилання заявника на пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, а саме - суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 136, 389, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.

Витребувати з Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу № 161/17770/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 27 травня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко