Справа № 653/2999/20
Провадження № 2/653/182/21
РІШЕННЯ

іменем України

05 квітня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Зайцев М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому зі зменшеними позовними вимогами просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 13 березня 2010 року у розмірі 7451 грн. 49 коп. та судові витрати у сумі 2102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 13 березня 2010 року.

Вказує, що відповідач, при підписанні анкети заяви підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач був повністю проінформований про умови кредитування. Відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та він був ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.

ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за договором, не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що дійсно звертався до банку та оформлював заявку на отримання кредиту, проте відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримував вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважає узгодженими банк. Наголосив, що в якості кредиту він отримував кошти лише в розмірі 700 грн. При цьому із наданих позивачем документів не зрозуміло яким чином утворилась заборгованість з огляду на те, що банк не пред`являв претензії на протязі 10 років.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зайцев М.П., що приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції просили відмовити в позовних вимогах через пропущення позивачем строку позовної давності. Вказали, що останні гроші в якості кредиту відповідач отримав 27 вересня 2011 року, після чого погашення боргу він не проводив. Банк звернувся до суду з позовом лише в 2020 року, хоча строк позовної давності в даній категорії справ встановлений в три роки. Зважаючи на те, що позов пред`явлений після 27 жовтня 2014 року заявляють про застосування наслідків спливу позовної давності та просять відмовити в задоволенні позову саме з цих підстав.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку№ б/н від 13 березня 2010 року, за яким отримав картку із правом на отримання кредитних коштів в межах ліміту, встановленого банком.

13 березня 2010 року відповідачем було також підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN500ТС002875286, в якій, серед іншого, визначені базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок непогашеної заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) в розмірі 2,5 %, розміри пені, штрафів та комісій. У довідці зазначено, що відповідач з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2020 року становить 26047 грн. 79 коп., що складається з заборгованості за кредитом 5600 грн. 00 коп., заборгованості завідсоткам за користування кредитом 20447 грн. 79 коп.

Зі зменшеними позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7451 грн. 49 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 5600 грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1851 грн. 49 коп.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися суд виходить з наступного.

Згідно до вимог статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті: www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Суд вважає за необхідним зазначити, що матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що саме з наданими витягами з Тарифів та Умов та правил ознайомлювався і погоджувався відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підпису відповідача зазначені Тарифи, Умови та правила не містять.

З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі № 342/180/17 суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www/privatbank.ua/, а також ті, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Разом з тим, суд вважає за необхідним зазначити, що матеріали справи містять підтвердження ознайомлення відповідача із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій, зокрема, зазначені розміри базової процентної ставки, процентної ставки в місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення.

При цьому, відповідачем та його представником заявлено клопотання про застосування наслідків пропущення строку позовної давності .

З приводу цього слід зазначити, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно (невизначених) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 , дата відкриття 13 березня 2010 року, термін дії лютий 2014 року, а також НОМЕР_2 , дата відкриття 06 травня 2011 року, термін дії березень 2015 року, що вбачається з довідки про видані кредитні картки.

Згідно виписки по рахунку, останній раз відповідачем було здійснено операцію по видачі грошей 27 вересня 2011 року, заборгованість після операції склала 5597 грн. 09 коп.

Як зазначає відповідач, інші операції після цієї дати ним не вчинялись, погашення боргу не здійснювалось.

Вказане підтверджується даними, що містяться у виписці по рахунку, з якої вбачається, що дійсно, жодні операції відповідачем після 27 вересня 2011 року не здійснювались.

При цьому вбачається, що на картковий рахунок відповідача регулярно проводились зарахування коштів, шляхом автоматичного погашення заборгованості з інших карток, докази щодо видачі яких суду не надані, як й не надані докази погодження сторонами умов щодо погашення заборгованості з інших карток.

Останнє таке автоматичне погашення здійснено 14 березня 2019 року.

Разом з тим судом встановлено, що відповідачем не здійснювалось погашення заборгованості, а автоматичне погашення заборгованості не є та не може вважатись його волевиявленням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.

Виходячи з наведеного, автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання ним свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказ того, що таке списання відбулося за згодою останнього позивачем суду не надано.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року в справі № 442/5498/16-ц (провадження №61-37554св18).

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 25 вересня 2020 року, тобто після спливу строку позовної давності звернення до суду.

Суд також не приймає до уваги зміст п. 1.1.7.31 Умов та правил, за яким позовна давність встановлюються в 50 років та стосується вимог банка про повернення кредиту, сплати процентів за використання кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, з мотивів вказаних вище, а саме оскільки такі умови не були підписані відповідачем.

При цьому, підписана відповідачем довідка про умови кредитування не містить інформації щодо спеціальної позовної давності.

В порушення вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких обґрунтувань поважності причин пропуску звернення до суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку із пропуском АТ КБ «Приват Банк», передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку давності для звернення до суду з позовом.

Нормами ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 252, 256, 258, 261, 264, 267, 509, 510, 526, 530, 536, 549, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 ЦК України ст. ст. 10, 81, 264, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 09 квітня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова