Ухвала

30 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 201/11110/17

провадження № 61-6072ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України, Департамент державної виконавчої служби України, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2021 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначене судове рішення.

Касаційна скарга також не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявник у касаційній скарзі не вказав підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Заявник зазначає про те, що він оскаржує постанову суду апеляційної інстанції з підстав пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Проте за змістом цієї норми він має навести приклади постанов Верховного Суду в інших справах, а не постанови у цій справі.

Посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, заявник не конкретизував підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, статтею 411 цього Кодексу.

Тому заявнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, постанови (постанов) Верховного Суду, в якій (яких) викладено висновок (висновки) про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був (не були) врахований (враховані) в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі заявнику необхідно зазначити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові (постановах) Верховного Суду, із зазначенням такої (таких) постанови (постанов).

Касаційна скарга також не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки вона за змістом не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Так, у вступній частині касаційної скарги зазначено, що предметом оскарження у цій справі є постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року. Водночас у прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року.

Отже, у порушення вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України заявник не зазначив, які саме судові рішення ним оскаржуються.

Таким чином, заявнику необхідно уточнити які судові рішення ним оскаржуються, зазначити клопотання щодо наслідків касаційного перегляду кожного з рішень, які є предметом касаційного оскарження.

Відповідно заявник має подати іншу редакцію касаційної скарги та її копії з доданими матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 рокузалишити без руху.

Для усунення зазначених вище недоліків надати заявнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко