ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1972/21 Справа № 210/3788/20 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року Департамент патрульної поліції (далі - Департамент патрульної поліції) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 02.09.2017 близько о 06.10 год., водій інспектор роти 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП капітан поліції Андросов Д.М., керуючи автомобілем Тоуоta Prius д.н.з. НОМЕР_1 в м. Кривий Ріг, який по вул. Соборності, біля буд. 8, перед виїздом на лінію не перевірив і не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, не встежив за технічним станом у дорозі внаслідок чого сталася розгерметизація переднього правого колеса автомобіля, відповідач втратив контроль над рухом т/з та скоїв наїзд на автобус НЕМАН 52012-050 н.з. НОМЕР_2 , припаркованого біля правого краю дороги, під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки.

Відповідно до висновку експертного дослідження №22/12.2/34 від 08.11.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля марки Тоуоta Prius д.н.з. НОМЕР_1 складає 180 838 грн. 56 коп. яку позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду у розмірі 180 838, 56 грн. та судовий збір в розмірі 2712,58 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неврахування того, що відповідач ОСОБА_1 перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків, у зв`язку з чим спір між сторонами віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Крім того, позивач просить суд апеляційної інстанції вирішити питання про відшкодування йому судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач Департамент патрульної поліції зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 142 о/с від 25.05.2016 капітана поліції ОСОБА_1 призначено на досаду інспектора роти № 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції (а.с. 7).

02 вересня 2017 року, приблизно о 06 годині 10 хвилин, біля будинку №8 по вулиці Соборності в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом на лінію, не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, не встежив за технічним станом у дорозі, внаслідок чого сталася розгерметизація переднього правого колеса автомобіля, втратив контроль над рухом транспортного засобу та скоїв наїзд на автомобіль «HEMAH 52012-050», номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований біля правого краю дороги, яким керує ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки позивачу.

Постановою Дзержинського районного суду від 20.09.2017 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 9, 49,50).

Згідно висновку експертного дослідження Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України №22/12.2/34 від 08.11.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля складає 180 838 грн. 56 коп. (а.с. 15-37).

Посилаючись на зазначені обставини та статтю 19 Закону України «Про Національну поліцію», статті 22, 1166, 1178 ЦК України, Департамент патрульної поліції просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 збитки, завдані пошкодженням службового автомобіля.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ЦК України та виходив з того, що на ОСОБА_1 може бути покладено обов`язок з відшкодування збитків у розмірі прямої дійсної шкоди, який встановлено висновком експертного дослідження Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України №№22/12.2/34 від 08.11.2019 року

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (надалі Положення), затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, Висновком службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, за участю службового автомобіля марки «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 , затвердженого Т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 04.10.2017 року, встановлено, що 01 вересня 2017 року інспектор роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції капітан поліції ОСОБА_1 спільно з інспектором роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі лейтенантом поліції ОСОБА_6 заступили на нічне чергування в місті Кривий ріг у складі екіпажу «Атлас 0208».

02 вересня 2017 року, приблизно о 06 годині 10 хвилин, біля будинку №8 по вулиці Соборності в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «TOYOTA PRIUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом на лінію, не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, не встежив за технічним станом у дорозі, внаслідок чого сталася розгерметизація переднього правого колеса автомобіля, втратив контроль над рухом транспортного засобу та скоїв наїзд на автомобіль «HEMAH 52012-050», номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований біля правого краю дороги, яким керує ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки позивачу.

Постановою Дзержинського районного суду від 20.09.2017 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції, шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює Департаменту патрульної поліції його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За таких обставин, з позивача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, який необґрунтовано та з порушенням норм процесуального права звернувся з даним позовом до суду загальної юрисдикції, на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4068,87 грн., сплачений за подання апеляційної скарги, що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір» .

Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 жовтня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - закрити

Повідомити Департамент патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4068 гривень 87 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: