Ухвала

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 641/4458/17

провадження № 61-6195ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Наукове-виробниче підприємство «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова Станіслава Андрійовича на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова Станіслава Андрійовича до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Некстджен Фінанс», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Погрібної Тетяни Петрівни, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію речового права

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ТОВ НВП «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова С. А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Некстджен Фінанс», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Погрібної Т. П., треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію речового права.

Просив визнати недійсним договір відступлення прав вимоги № 350-К від 31 травня 2017 року за кредитним договором, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Нестджен Фінанс»; визнати недійним договір від 31 травня 2017 року про відступлення прав за договором іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Нестджен Фінанс»; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36087248 від 11 липня 2017 року 14:30:17, прийняте ПН ХМНО Погрібною Т. П. щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2018 року у задоволенні позову ТОВ НВП «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова С. А. - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Науково-Виробниче підприємство «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова С. А. - залишено без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2018 року - залишено без змін.

09 квітня 2021 року ТОВ НВП «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова С. А. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у вказаній вище справі.

У касаційній скарзі заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження посилаючись на те, що лише 22 лютого 2021 року був ознайомлений з матеріалами справи та дізнався про існування оскаржуваного рішення. 26 лютого 2021 року заявник звернувся до суду першої інстанції про отримання копій судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, а 10 березня 2021 року їх отримав.

Також зазначив, що матеріали справи свідчать про те, що 22 листопада 2018 року Харківським апеляційним судом було проведено слухання справи за відсутності представників ТОВ НВП «ПАКС», оскільки повістки про виклик до суду не отримували, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового листа, де відсутній підпис про вручення, крім цього, у матеріалах справи відсутні докази про направлення повного тексту судового рішення на адресу ТОВ НПВ «ПАКС».

У зв`язку з чим, несвоєчасне подання касаційної скарги зумовлене діями суду апеляційної інстанції, а тому є підстави для поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 390 ЦПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначений строк є присічним (преклюзивними), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 394 ЦПК України.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Постанова Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 29 листопада 2018 року.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, ТОВ НВП «ПАКС» достовірно знало про наявність цього судового провадження, оскільки подавало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та з 29 листопада 2018 року мало можливість у Єдиному державному реєстрі судових рішень ознайомитися із оскаржуваною постановою, демонструючи готовність брати участь на всіх етапах розгляду.

Посилання заявника на те, що він не повідомлений належним чином про день, час і місце судового засідання, в якому було ухвалене оскаржуване ним судове рішення, не підтверджені належними та допустимими доказами і не підтверджують наявність передбачених законом обставин, за наявності яких заявник має право звернутися з касаційною скаргою поза межами річного строку з моменту складання повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша стаття 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

ЄСПЛ вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Разом з тим, заявником у касаційній скарзі не наведено аргументів та не надано належних доказів на підтвердження наявності випадків з якими законодавець пов`язує можливість касаційного оскарження поза межами присічного річного терміну, передбаченого частиною третьою статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Наукове-виробниче підприємство «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова Станіслава Андрійовича на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 травня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «ПАКС», в особі голови ліквідаційної комісії Черкасова Станіслава Андрійовича до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Некстджен Фінанс», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Погрібної Тетяни Петрівни, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію речового права відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький