справа № 166/7/21
провадження № 2/166/66/21
29 квітня 2021 року смт. Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Лозицького С.О.,
за участю секретаря Тарасюка О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (надалі Відповідач) про стягнення боргу за борговою розпискою. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18.01.2016 року ОСОБА_2 під розписку позичив у нього грошові кошти у розмірі 640 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 квітня 2016 року. Однак, у зазначений термін Відповідач грошей не повернув.
13.10.2020 року на адресу Відповідача, за місцем його реєстрації Позивачем була направлена претензія з вимогою повернути грошові кошти, яка була залишена без розгляду та задоволення.
В судове засідання Позивач подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не скеровував, правом на подання відзиву не скористався.
Згідно довідки Забродівської сільської ради ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , тобто за адресою, куди направлялися судові повістки.
Оскільки Відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання, відтак про відкриття провадження у даній справі та про належні йому у зв`язку із цим права повідомлявся шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Ратнівського районного суду відповідного оголошення. Згідно із ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами.
На підставі ст. 280 ЦПК України, Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
29.04.2021 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Суд дійшов наступного висновку:
Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносин позики підтверджується оригіналом розписки.
Зокрема, із дослідженої судом розписки вбачається, що 18.01.2016 року ОСОБА_2 18.01.2016 року отримав в позику грошові кошти в сумі 640 (шістсот сорок) доларів США від ОСОБА_1 , та зобов`язався їх повернути до 30.04.2016 року.
Тобто даний документ повністю підтверджує, як факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти до 30.04.2016 року.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
На підтвердження невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики Позивач надав суду оригінал розписки від 18.01.2016 року.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Проте, Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження Позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором у розмірі 640 доларів США.
З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку, що наявність оригіналу розписки в Позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання Відповідачем по договору позики від 18.01.2016 року.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання та витрат від інфляції, Суд виходить з наступного:
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання по договору позики, оскільки не повернув позивачу кошти в розмірі 640 доларів США у строк встановлений договором (до 30.04.2016 р.), таким чином порушив зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Оскільки Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити Позивачу 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання (за період з 01.05.2016 р. по 30.04.2019 р.), що становить 1532 гривні.
Щодо вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача втрат від інфляції в розмірі 6438 гривень, Суд зазначає наступне:
За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в іноземній валюті (долари США) - нарахована позивачем сума інфляційних втрат в розмірі 6438 гривень стягненню з Відповідача не підлягає.
Керуючись ст.ст. 12,81,89,265, 280,281,282 ЦПК України, ст. 610, ч.1 ст. 625, 1046, ч.2 ст. 1047, ч.1 ст. 1048, ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України, Суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 623 (шістсот двадцять три) гривні 20 коп судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Ратнівським районним судом Волинської області за письмовою заявою Відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя С.О.Лозицький