П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021року м. Київ

Справа № 381/672/21

Провадження: № 22-ц/824/7374/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Соловей Г.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . 05.12.2008 року ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я онука ОСОБА_3 на частину належного йому будинку. 21.06.2010 року дідусь ОСОБА_4 подарував виділених в натурі 3/5 частини свого будинку (на які раніше склав заповіт) онуку ОСОБА_3 , чим фактично за життя розподілив свої майно між своїми дітьми та онуками, тому спір між нею, заявником, та заінтересованими особами щодо спадкового майна відсутній. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є вона, ОСОБА_1 , по праву представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 сина спадкодавця (її батька) ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 - син спадкодавця. У встановленому законом порядку вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки наявні розбіжності в написанні прізвища спадкодавця ОСОБА_4 , його сина (її батька) ОСОБА_5 та її, заявниці, дівочого прізвища ОСОБА_6 . Отже, для отримання свідоцтва про право на спадщину їй необхідно встановити факт, що вона, ОСОБА_1 ,, є рідною онукою ОСОБА_4 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2021 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції лише припустив про наявність спору про право, не зважаючи на те, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі № 640/10329/16. Вказувала, що існування інших спадкоємців саме по собі не свідчить про існування спору, окрім того, інші спадкоємці, які зазначені у заяві як заінтересовані особи, заяв про прийняття спадщини не подавали, а тому є такими, що спадщину після ОСОБА_4 не прийняли, і на спадкове майно не претендують. Факт родинних зв`язків із спадкодавцем їй, ОСОБА_1 , потрібно встановити лише через різне написання прізвищ: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після чого у неї виникне право на отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті діда.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в судове не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

23 квітня 2021 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності.

27 квітня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в яких останні просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу слухати у їх відсутність.

Зважаючи на викладене,колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що з наданої до суду заяви вбачається наявність спору щодо права на спадщину після померлого ОСОБА_4 , а тому дане питання повинно вирішуватися в порядку позовного провадження.

Колегія суддів не погоджується із такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень пункту п`ятого частини 2 статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Звертаючись до суду із вказаною заявою про встановлення факту родинних зв`язків, ОСОБА_1 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_4 , який за життя склав заповіт на ім`я онука ОСОБА_3 на частину належного йому будинку. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є вона, ОСОБА_1 ,по праву представлення після смерті батька ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , як син спадкодавця.

Також вказувала, що вона одноособово прийняла спадщину, інші спадкоємці у визначений законом строк заяв про прийняття спадщини не подали. Однак, через різне написання прізвища її діда - ОСОБА_7 , її батька - ОСОБА_8 , та її дівочого прізвища, їй, заявниці, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наведених обставин, вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини у нотаріальній конторі.

Зазначаючи, що із заяви ОСОБА_1 убачається спір про право, суд першої інстанції, не вказав між ким саме існує такий спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом, який би оспорював право заявника на прийняття спадщини.

Натомість, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Оскільки заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження саме з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а не для вирішення спору про право на спадщину, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Також, слід наголосити, що згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК України, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

У поданих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечили існування спору про право між ними та заявницею та зазначили, що ОСОБА_1 одна прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 і з 2014 року проживає в успадкованій частині будинку. Ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 у спадщину після смерті ОСОБА_4 не вступали і на неї не претендують. ОСОБА_1 не має можливості отримати свідоцтво про право на успадковану по праву представлення замість свого померлого батька частину будинку лише через розбіжності у написанні її дівочого прізвища та прізвища померлого діда. Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджують, оскільки спадкодавець був її рідним дідусем.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи, що висновок суду першої інстанції про наявність у даній справі спору про право не відповідає фактичним обставинам справи і є передчасним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.В. Іванова

А.А. Пікуль