Дата документу 26.04.2021
Справа № 501/2072/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Чорноморська Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа відділ реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області) про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 (а.с.2-3), в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ОСОБА_3 доводиться їй сестрою. Квартиру АДРЕСА_1 , отримував їх батько ОСОБА_4 , ще в 70-х роках, для сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла їх мати - ОСОБА_5 .

З липня 1994 року в зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 . Разом з тим, вона фактично проживала в м.Одеса, спочатку в гуртожитку, а потім в квартирі АДРЕСА_2 , яку отримала матір ОСОБА_5 .

В 2012 році мати подарувала вказану квартиру у м.Одеса ОСОБА_6 , де вона проживає по теперішній час. Окрім цієї квартири, відповідач має у власності квартиру у м.Миколаїв, яку вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 , а позивач разом з матір`ю ОСОБА_5 відмовились від права на спадщину на користь ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 повністю забезпечена житлом.

Оскільки відповідач в спірній квартирі, яка не приватизована та перебуває в комунальній власності, не проживає тривалий час, не несе жодних витрат по її утриманню, то позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Відповідач не погодившись з позовом надала до суду заперечення, в яких зазначила, що дійсно позивач ОСОБА_1 є її молодшою сестрою, після смерті їх матері ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 зібрала речі ОСОБА_2 і виставила їх на вулицю, а на вхідних дверях квартири встановила інші замки. Таким чином позивач позбавила ОСОБА_2 можливості користуватися житлом і вона вимушена була оселитися у іншому місті за адресою АДРЕСА_3 . Таким чином ОСОБА_2 не проживала у спірній квартирі з поважних причин, а саме внаслідок того, що позивач не впускала її до квартири. У задоволенні позову просить відмовити (а.с.25-27).

Представник виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області надав відзив на позов в якому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити, мотивуючи тим, що факт не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі зумовлений поважними причинами, оскільки вона в силу обставин, які склалися у родині не може сама проживати у цій квартирі, а тому відсутні передбачені статтями 71, 72 ЖК УРСР передумови для позбавлення її права на житло шляхом визнання її такою, що втратила право користування цим житлом, в якому вона зареєстрована (а.с.31-32).

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 (а.с.35-37) в якому просить:

- зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні житлом, а саме частиною житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_4 ;

- вселити позивача ОСОБА_2 в 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Свої вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є її молодшою сестрою і після смерті їх матері ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_1 зібрала речі ОСОБА_2 і виставила їх на вулицю, а на вхідних дверях свого будинку встановила інші замки. Таким чином ОСОБА_1 позбавила ОСОБА_2 можливості користуватися житлом і вона вимушена була оселитися у іншому місті за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 стверджує, що вона не проживала у будинку відповідача з поважних причин, внаслідок того, що вона не пускала її до нього. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеним майном, але вона відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги.

Відповідач не визнає права ОСОБА_2 на проживання у вищевказаній квартирі та вважає, що воно належить лише їй.

Таким чином, відповідач не тільки відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, але й не надає позивачу право повноцінно користуватись її же майном. У зв`язку з чим ОСОБА_2 і звернулась до суду з зустрічним позовом.

ОСОБА_1 надала відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.50-51) в якому, мотивуючи необґрунтованістю позовних вимог та відсутністю доказів прав позивача на зазначену квартиру та, зокрема, прав на вселення вважає, що не має підстав для задоволення зустрічного позову.

Учасники справи надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.43,97,98).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу) є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про шлюб (а.с.6,7).

Згідно копій свідоцтв про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_5 24 липня 2019 року (а.с.10,11).

Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.12).

Згідно акту від 30 червня 2020 року (а.с.13), та акту від 17.02.2016 (а.с.53), складеного сусідами, які мешкають за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , не мешкає з 2012 року та її ніхто не бачив з вказаного часу, в квартирі відсутні її речі та предмети побуту.

На а.с.61-71 знаходяться копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_6 .

У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого жила і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Отже право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, і повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК Української PCP при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Спірна квартира знаходиться у комунальній власності, Чорноморської міської ради Одеської області.

Відповідно ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст.58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної вмісті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Всупереч вказаним нормам права, ні позивачем ОСОБА_1 , ні відповідачем ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) не було надано суду доказів на підтвердження їх права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , яке здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, укладеного в письмовій формі на підставі ордера, що є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Окрім цього, сторонами не надано жодних доказів які б підтверджували ті обставини, які викладені як у первісному позові так і в зустрічному.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, право на звернення до суду в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені або невизнані, або оспорюються.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Верховний Суд України у справах № 6-658цс15, №6-849цс15, № 6-84цс14, № 6-94цс13, висловлював наступну правову позицію: з урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем ОСОБА_1 , та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , оскільки ними не надано належних доказів порушення їх прав, а відтак, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа відділ реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити в повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області) про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя