ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5096/19
Провадження № 2/210/88/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"19" квітня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Сільченко В. Є.,

за участі:

секретаря судового засідання Семко Н,А., Доценко В.В., Настич А.О.

за участі

представник позивача- ОСОБА_1 ,

представника відповідача- Загородній А. В. ,

представника відповідача Калітвєнцева Г. А.,

представника відповідача Новікова С.А.,

представника відповідача Козаков Д.В.,

представника відповідача Янчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державна Казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та бездіяльністю Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2004 року старший слідчий відділу внутрішніх справ СУ УМВС України в Дніпропетровській області полковник поліції Павлів В.М., розглянувши матеріали кримінальної справи № 63021245 виніс постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_3

15 червня 2006 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено вирок про визнання ОСОБА_3 винним у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України

04 жовтня 2017 року Верховний Суд України скасував вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2006 року та направив справу до суду першої інстанції.

08.09.2008 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 було направлено на додаткове розслідування до прокуратури Дніпропетровської області, а ОСОБА_3 був звільнений з-під варти і йому був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який фактично діяв по даний час, так як слідчими діями запобіжний захід не скасований.

12.09.2008 року прокуратурою Дніпропетровської області кримінальну справу №63021245 за обвинуваченням ОСОБА_3 було направлено до ГУ МВС України в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування. В 2009 році слідчим по справі було надано доручення оперативним працівникам встановити невідомих осіб.

З 2009 року кримінальна справа з неприйнятим кінцевим процесуальним рішенням відносно ОСОБА_3 була здана до архіву де і знаходилась до 2018 року, з даного часу жодних слідчих дій працівниками правоохоронних органів проведено не було.

Виносити постанову про закриття кримінального провадження ні хто не хоче.

ОСОБА_3 отримавши довідку про судимість, побачив, що в ній відображено, що він засуджений Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, вирок якого скасовано Верховним Судом України та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, тобто він під слідством.

За для захисту законних прав та інтересів ОСОБА_3 , 08.08.2018 року звернувся до Начальника СУ НП в Дніпропетровській області з клопотанням про закриття кримінального провадження, однак відповіді на своє клопотання він не отримав, тому ним було подано скаргу на бездіяльність начальника слідчого управління НП в Дніпропетровській області.

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було відмовлено в задоволенні скарги, оскільки під час розгляду стало відомо, що матеріали кримінальної справи знаходяться в провадженні Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

04.01.2019 року було подано клопотання про закриття кримінального провадження до Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

08.01.2019 року було отримано відповідь на вказане клопотання, в якому повідомлено, що розглянути вказане клопотання вони не мають можливості, оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 відсутнє, не зважаючи на те, що в архіві перебуває кримінальна справа з неприйнятим кінцевим рішенням.

15.01.2019 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було подано скаргу на дії та бездіяльність працівників правоохоронних органів.

01.12.2019 року під час розгляду вказаної скарги, слідчим було надано до суду витяг про внесення відомостей до ЄРДР від 01.02.2019 року на підставі заяви ОСОБА_4 , в зв`язку з чим, суд вказав, що скарга подана передчасно, адже відомості до ЄРДР внесені тільки в день розгляду, в зв`язку з чим працівники поліції не мали часу винести належне процесуальне рішення.

19.02.2019 року слідчому СВ Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Дубовик А.М. було подано письмове клопотання про закриття кримінального провадження №0000220.

22.02.2019 року було отримано постанову про відмову в закритті кримінального провадження, в зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження даних про те, що адвокат Мотрук В.І. є захисником ОСОБА_3 . В зв`язку з чим, представником позивача було подано скаргу до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про скасування вказаної постанови слідчого.

28.03.2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу скаргу було задоволено та постанову слідчого скасовано, проте, незважаючи на скасування постанови слідчим винесено 17.04.2019 року постанову про відмову в прийнятті законного процесуального рішення відносно ОСОБА_3 , оскільки кримінальне провадження розглядається за фактом скоєння ч. 2 ст. 186 КК України, а не відносно ОСОБА_3 .

Позивач вважає , що тривалою на протязі 15 років злісною умисною бездіяльністю відповідачів по справі Прокуратури Дніпропетровської області та Криворізького відділу поліції ГУ НП України в Дніпропетровській області яка граничить з вчиненням кримінальних правопорушень йому причинена моральна шкода, яку я оцінює в один мільйон 200 тисяч.

Вина працівників КПВ ГУ НП в Дніпропетровській області полягає в тому , що вони свідомо , надавали завідомо незаконні відписки, порушували його права. Фактично кримінальна бездіяльність привела до порушення його прав на протязі 15 років. Весь цей час по їх вині позивач вважається особою яка судима. Вина прокуратури Дніпропетровської області полягає в тому, що контроль за даною справою прокуратура не здійснювала. Всі ці дії відповідачів завдають позивачу тривалі моральні страждання, по вині відповідачів. Це приводить його до стану відчаю і зневіри , що в Україні діє закон, так як самі ж органи які повинні стояти на стражі закону свідомо його порушують.

В судовому засіданні представник позивача підтримав возовні вимоги, просив їх задовольнити.

Від представника відповідача Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, згідного якого відповідач заперечує проти позовних вимог, просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки підстави для відшкодування шкоди відсутні, крім того відсутні підстави і для відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000220 триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято.

В судовому засіданні представником відповідача Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області були підтримані обґрунтування, викладені у відзиві, наполягали на відмові в задоволенні позовних вимог.

Від сторони відповідача Державної Казначейської служби України надійшов відзив, відповідно до якого останній заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що Державна Казначейська служба не може встановити, якими діями, а саме чиїми діями, була завдана шкода позивачам, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують завдання такої шкоди.

Крім того, представник Відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням в якому просив суд закрити провадження по вказаній справі, в обґрунтування чого зазначив, що правові підстави вказаного позову є повністю тотожними з позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою, незаконного засудження, незаконних обшуків, незаконної конфіскації майна та катування, що перебуває в провадженні судді Ступак С.В. Окрім того зазначив, що згідно з частиною п`ятою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Прийняття судом двох окремих рішень по вищезгаданим судовим справам щодо стягнення на корись позивача моральної шкоди, буде вважатись подвійним стягненням з одних і тих же підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вказану позицію.

Від представника відповідача -Прокуратури Дніпропетровської області надійшов відзив на позов, згідно якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки досудове розслідування на даний час триває, розмір моральної шкоди не обґрунтований.

Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення та заперечення сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що 15 червня 2006 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено вирок про визнання, зокрема, ОСОБА_3 винним у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України та призначене покарання ОСОБА_3 у вигляді 7 років 7 місяців позбавлення волі (а.с.4-11)

04 жовтня 2017 року ухвалою Верховного Суд України скасовано вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2006 року та направлено справу до суду першої інстанції. (а.с. 12-14)

Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України Департаменту інформаційних технологій № 0487962, ОСОБА_3 станом на 02.07.2018 року у розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яку 14.09.2000 року Суворовським районним судом м. Херсону засуджено за ч.1 ст.222 КК України ( у редакції 1960) до 2 років позбавленні волі, на підставі ст. 45 КК України ( у редакції 1960) від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки, штраф у розмірі 200 грн. 15.06.2006 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ст.70, ст.71 КК України (2001) до 7 років 7 місяців позбавленні волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 14.11.2006 року. Ухвалою від 04.10.2007 року Верховного Суду України вирок від 15.06.2006 року і ухвала від 14.11.2006 року відмінено і направлено на новий судовий розгляд. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2008 року на підставі ст.281 КПК України міру запобіжного заходу змінено на підписку про невиїзд, кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування. Інші відомості до МВС не надходили. (а.с.15)

08.02.2018 року ОСОБА_1 , представнику позивача, надана відповідь Головою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, що справа відносно ОСОБА_3 повернута на додаткове розслідування 08.09.2008 року до прокуратури Дніпропетровської області. (а.с. 16)

20.03.2018 року ОСОБА_1 , представнику позивача, надана відповідь Прокуратурою Дніпропетровської області, що справу відносно ОСОБА_3 12.09.2008 року направлено для проведення досудового розслідування до ГУ МВС в Дніпропетровській області.

20.03.2018 року ОСОБА_1 , представнику позивача, надана відповідь від ГУ НП в Дніпропетровській області, що справу відносно ОСОБА_3 спрямовано до СВ Саксаганського ВП КВП ГУ НП. (а.с. 18)

08.01.2019 року було отримано відповідь від Саксаганського ВП КВП ГУ НП, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 відсутнє. (а.с. 19)

15.01.2019 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було подано скаргу на дії та бездіяльність працівників правоохоронних органів.

01.02.2019 року СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000220, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. (а.с. 21)

22.02.2019 року було отримано постанову про відмову в закритті кримінального провадження, в зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження даних про те, що адвокат Мотрук В.І. є захисником ОСОБА_3 . В зв`язку з чим, представником позивача було подано скаргу до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про скасування вказаної постанови слідчого. (а.с. 23)

28.03.2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу скаргу було задоволено та постанову слідчого скасовано. (а.с. 24-25)

17.04.2019 року слідчим винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , оскільки кримінальне провадження розглядається за фактом скоєння ч. 2 ст. 186 КК України, а не відносно ОСОБА_3 (а.с. 26)

Клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі було вирішено в судовому засіданні ухвалою суду від 19.11.2020 року.

Відповідно до ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засуджені незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосувань запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративно; стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставі: справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральна шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розмір). менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування пі. слідством чи судом.

Тобто вказаним Законом передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли меж відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантовано державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо не самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкістю вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престиж; ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у Постанові Великої Палати Верховного Суду в 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № І4-342цс18).

Щодо списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є; 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 Бюджетного Кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 Бюджетного Кодексу України установлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органи (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 ( у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті зазначену мету.

За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, відповідають за зобов`язання держави.

Державна казначейська служба України не є відповідальною у справі, а представляє інтереси держави і шкода, завдана органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовується державою стягненням коштів з Державно бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України.

Покладаючи відшкодування завданої позивачці моральної шкоди на державу зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

Отже, в судовому засіданні та письмовими матеріалами справи було встановлено, що позивач відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно нього закрито кримінальне провадження.

У даному випадку, позивач ОСОБА_3 був незаконно притягнутим до кримінальної відповідальності, вирок суду був скасований Верховним Судом України, а в подальшому повернутий на дооформлення до прокуратури, після чого, винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях особи складу кримінального правопорушення. Окрім того, до позивача було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою більше 4 років, а згодом змінено на підписку про невиїзд, які фактично тривали більше 11 років.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вирішуючи питання про можливість відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд враховує, що він дійсно довгий час перебував під слідством та судом, міг мати душевні переживання у зв`язку з цим, міг втратити нормальні життєві зв`язки у суспільстві, а отже йому слід присудити відповідне відшкодування.

Визначаючи конкретний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом суд виходить з того, що позивач підозрювався у вчиненні тяжкого злочину і позивач ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з моменту пред`явлення обвинувачення до моменту пред`явлення позовної заяви 14 років 11 місяців, що складає 179 місяців, та в результаті чого було винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Протягом тривалого періоду позивач був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, тривалий час був незаконно позбавлений волі, а саме перебував під вартою більше 4 років, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» №294-IХ, у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2020 року установлена у розмірі 4173 гривень.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності і справедливості, приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з моменту пред`явлення обвинувачення до моменту пред`явлення позовної заяви 14 років 11 місяців, що складає 179 місяців, та вважає, що на користь позивача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 746967 грн.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору, суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Так, позивач під час подачі позовної клопотав про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 24000 грн., іншого розрахунку витрат на правову допомогу до моменту завершення розгляду справи стороною позивача не подано. Суд доходить до висновку про можливість задоволення вказаної позовної вимоги, зважаючи на тривалість розгляду справи та на наявність в письмових матеріалах справи доказів надання позивачу правової допомоги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1176 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державна Казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та бездіяльністю Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, суд - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 746 967 грн. (сімсот сорок шість тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень).

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 24 000 грн. (двадцять чотири тисячі)

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23 квітня 2021 року.

Суддя: В. Є. Сільченко