Ухвала

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 263/15822/17-ц

провадження № 61-42777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольгаз» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»

(далі - ПАТ «Маріупольгаз») про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник.

На обґрунтування позову зазначав, що відповідачем було встановлено загальнобудинковий лічильник в будинку

АДРЕСА_1 , де мешкає позивач, замість встановленого згідно із законом індивідуального газового лічильника, що є незаконним. Зазначав, що він є пенсіонер, мешкає один та газом користується рідко тільки для приготування їжі. Проте, відповідач надсилає йому як споживачу рахунок на оплату користування природнім газом у розмірі 10 метрів кубічних щомісяця. Крім того вважав, що розподілення загально спожитого об`єму газу на всіх мешканців будинку є несправедливим та порушує його права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Встановлення індивідуального газового лічильника передбачено вимогами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року за рахунок суб`єктів господарювання, які здійснюють розподілення природного газу на відповідній території. Зазначав, що закон зобов`язує саме компанії, які здійснюють розподілення природного газу, у строк до 01 січня 2018 року облаштувати приміщення побутових споживачів індивідуальними лічильниками газу. При цьому постачання природного газу здійснюється за умовами комерційного обліку. Свою згоду на установку загальнобудикового лічильника він не надавав. Зазначав, що підзаконні акти, якими є акти НКРЕКП, відповідно до яких здійснювалась встановлення загальнобуднкових лічильників, протирічать закону. Також позивач послався на відповідну судову практику, згідно з якою судами визнається встановлення загальнобудинкових газових лічильників незаконним. Вважав, що індивідуальний газовий лічильник повинен бути встановлений у кожній квартирі, а для встановлення загальнобудинкового лічильника необхідна згода всіх мешканців будинку.

30 жовтня 2017 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою встановити в його квартирі індивідуальний газовий лічильник за рахунок коштів відповідача. Однак відповідач проігнорував його звернення.

Враховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, позивач просив суд визнати бездіяльність відповідача ПАТ «Маріупольгаз» по несвоєчасному встановленню індивідуального газового лічильника в квартирі

АДРЕСА_2 неправомірною та зобов`язати відповідача за його рахунок встановити індивідуальний газовий лічильник в квартирі позивача. Визнати договір від 29 червня 2016 року, укладений між ККП «КК «Західна» та ПАТ «Маріупольгаз» в частині проведення монтажних робіт по установці загальнобудинкового газового лічильника в будинку

АДРЕСА_1 неправомірним та зобов`язати відповідача демонтувати вказаний загальнобудинковий лічильник. Стягнути з відповідача на користь позивача попередні витрати по розгляду справи в сумі 4 000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 29 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольгаз» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник відмовлено.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 29 травня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 29 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області

від 01 серпня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольгаз» про зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» встановити в квартирі позивача індивідуальний газовий лічильник за рахунок відповідача скасовано.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Маріупольгаз» про зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» встановити в квартирі позивача індивідуальний газовий лічильник за рахунок ПАТ «Маріупольгаз» задоволено.

Зобов`язано ПАТ «Маріупольгаз» за свій рахунок здійснити встановлення у належній ОСОБА_1 квартирі

АДРЕСА_2 індивідуальний лічильник на газопостачання для приготування їжі.

У іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 01 серпня 2018 року залишено без змін.

Стягнуто з ПАТ «Маріупольгаз» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір за подання позову у розмірі 640,00 грн, апеляційної скарги у розмірі 960,00 грн, касаційної скарги в розмірі 1 280,00 грн, а усього

2 880,00 грн.

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України, у якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 263/15822/17-ц, яким зобов?язати ПАТ «Маріупольгаз» встановити ОСОБА_1 у належній йому квартирі АДРЕСА_2 , індивідуальний газовий лічильник Ямпольського заводу З-1,6 ЕГД-т-50-м.

Заява мотивована тим, що 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Маріупольгаз» про виготовлення проекту на встановлення індивідуального газового лічильника у його квартирі. 23 лютого 2021 року прибули працівники ПАТ «Маріупольгаз», склали проект на встановлення індивідуального газового лічильники і повідомили, що встановлять лічильник «Самгаз» замість Ямпольського заводу З-1,6 ЕГЛ-Т-50-м, саме такий, який був вказаний у заяві на ім?я ПАТ «Маріупольгаз» і в позовній заяві. Лічильник Ямпольського заводу по габариту невеликий, оскліьки кухня заявника в квартирі по розмірах маленька, а лічильник «Самгаз» по розмірах значно більше і цей лічильник призначений не для квартири а для зовнішньої установки житлових будинків, тому ОСОБА_1 такий лічильник не підходить по розмірах. Заявник вказує, що представник ПАТ «Маріупольгаз» повідомили його, що лічильник З-1,6 ЕГЛ-Т-50-м у наявності є, але при цьому зазначили, що їм дали вказівки встановлювати споживачам лічильники «Самгаз».

За наведених вище підстав, ОСОБА_1 просив ухвалити по справі додаткове рішення.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею вказаною нормою; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення у цій справі, яким зобов?язати ПАТ «Маріупольгаз» встановити ОСОБА_1 у належній йому квартирі АДРЕСА_2 , індивідуальний газовий лічильник Ямпольського заводу З-1,6 ЕГД-т-50-м, тобто вирішити повторно вимоги, які були вирішені Верховним Судом, підстави для задоволення заяви відсутні.

Та обставина, що у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року не вказано який саме лічильник (модель) потрібно установити, не свідчить про наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України, за яких ухвалюється додаткове рішення у справі.

Тому колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 263/15822/17-ц слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольгаз» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання встановити індивідуальний газовий лічильник відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун