ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/871/20Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/247/21 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 311020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.,

позивача

та його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 595/871/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2020 року, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., повний текст якого складено 11 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бучачагрохлібпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з липня 2019 року по 31 грудня 2019 року працював охоронцем у ТзОВ «Бучачагрохлібпром». Робота проводилась у три зміни по два охоронці, у вихідні, святкові дні та в надурочний час. Між змінами перерв не було. Інформація про відпрацьований час та структуру заробітної плати товариством не надавалася.

Вказує, що робота в надурочний та нічний час, а також у вихідні і святкові дні, всупереч чинному законодавству, йому не оплачувалася, тому відповідач повинен провести доплату за відпрацьований період у розмірі 12 707,33 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 47 783,45 грн., тому просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 60 490,78 грн.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на упередженість оцінки доказів судом, неповне дослідження обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що поданий відповідачем табель обліку робочого часу, в якому зазначено, що позивач працював по 8 годин і робота у позаробочий час та у вихідні дні не проводилась, не відповідає дійсності, оскільки існував інший табель, в якому відображався фактично відпрацьований позивачем час і саме він передавався в бухгалтерію товариства.

Зазначає, що з розрахункової відомості вбачається, що позивачу здійснювались доплати до окладу, однак розшифровки щодо складу цих доплат, які мають вирішальне значення для розгляду справи, відповідачем не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ Бучачагрохлібпром вказує, що доводи ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. Облік робочого часу працівників ведеться за допомогою табелів використання робочого часу, які є первинною обліковою документацією, тому встановлення обставин про тривалість робочого часу позивача не може відбуватись на підставі наданих ним розрахунків, які не містять жодних посилань на ТзОВ Бучачагрохлібпром та є неналежними доказами.

Зазначає, що позивач працював на підприємстві 5 місяців, однак розрахунки проводить за повний календарний рік, ним надано недостовірну інформацію про розмір заробітної плати та норму відпрацьованого часу, тому розрахунок годинної тарифної ставки є помилковим.

Разом з тим, твердження апелянта про те, що йому не здійснювалась оплата за роботу у святкові дні у подвійному розмірі не відповідає дійсності, так як святкові дні включались до норми робочого часу та оплачувались з нарахуванням подвійної оплати відповідно до ст.107 КзпП України, про що свідчать розрахункові листи та акт перевірки додержання товариством законодавства про працю, проведеної управлінням Держпраці у Тернопільській області.

Наявність в матеріалах справи розписок позивача про ознайомлення з посадовою інструкцією свідчить про його обізнаність та згоду з умовами трудового договору в частині встановленого режиму робочого часу.

Звертає увагу на те, що протягом часу роботи на товаристві позивач не мав жодних претензій до роботодавця з приводу неповної оплати праці за відпрацьований час.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу в її межах, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 10.07.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду сторожа в ТзОВ «Бучачагрохлібпром» з тривалістю робочого тижня 40 годин, що підтверджується наказом №1427 від 10.07.2019 року (а.с.27).

ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами трудового договору в частині встановленого режиму роботи та погодився на роботу з тривалістю робочого часу встановленого в колективному договорі, що підтверджується його особистим підписом на посадовій інструкції сторожа служби охорони №7 ковбасного заводу м.Бучач та посадовій інструкції охоронця №3 тракторної бригади с.Звенигород (а.с. 47-51).

Наказом №5-к від 02.01.2019 року, виходячи із мінімальної заробітної плати з 01.01.2019 року - 4173 грн., затверджено тарифні ставки окремих категорій працівників і прийнято їх для нарахування оплати праці з 01.01.2019 року (а.с.30).

З акту управління Держпраці у Тернопільській області від 25.10.2019 року вбачається, що ТзОВ Бучачагрохлібпром забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи, тривалість робочого часу не перевищує 40 годин на тиждень, оплата праці працівників здійснюється на підставі табелів обліку робочого часу, штатного розпису, дотримуються мінімальні гарантії в оплаті праці, встановлені законом, генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором (а.с.52-57).

Згідно наказу №2385-2 від 25.11.2019 року ОСОБА_1 переведено на посаду охоронця (а.с.28).

02.01.2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи, на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом №8 від 02.01.2020 року (а.с.29).

Згідно табелів обліку використання робочого часу ОСОБА_1 працював: у липні 2019 р. 128 год.; у серпні 2019 р. 167 год.; у вересні 2019 р. 168 год.; у жовтні 2019 р. 176 год.; у листопаді 2019 р. 168 год.; у грудні 2019 р. 166 год.; у січні 2020 р. - 8 год. (а.с.33-39).

За період з липня 2019 р. по січень 2020 р. ОСОБА_1 нараховано 44187,96 грн., з яких: оплата по виробничим нарядам 29421 грн., матеріальна допомога (неоподаткована) 300 грн., компенсація відпустки 3396,96 грн. та доплата до окладу 11070 грн., що підтверджується розрахунковими листками (а.с.40-46).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом у повному обсязі з`ясовано права та обов`язки сторін, правильно встановлено фактичні обставини справи, на підставі яких дано належну правову оцінку та зроблено обґрунтовані висновки по суті позовних вимог.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи , організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачена структура заробітної плати. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Згідно ст.61 КзпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Відповідно до п.3 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України №138 від 19.04.2006 р., при підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі. Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого ст. 50 та 51 КЗпП України.

Статтею 69 КЗпП України передбачено, що на підприємствах, в установах, організаціях, зупинення роботи яких неможливе з виробничо-технічних умов або через необхідність безперервного обслуговування населення, а також на вантажно-розвантажувальних роботах, пов`язаних з роботою транспорту, вихідні дні надаються в різні дні тижня почергово кожній групі працівників, згідно з графіком змінності, що затверджується власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

За приписами ст. 57 КзпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем порушено його трудові права, а роботодавцем - ТзОВ Бучачагрохлібпром доведено належними та допустимими доказами виконання у повному обсязі своїх зобов`язань перед позивачем щодо оплати винагороди за працю, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 ..

Так, твердження апелянта про те, що відповідачем не проведено з ним розрахунок в повному обсязі за фактично відпрацьований час не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи бухгалтерськими документами (табелями обліку робочого часу, штатним розписом), документами про використання ТзОВ «Бучачагрохлібпром» систем охоронного відеоспостереження території, в тому числі території тракторної бригади с. Звенигород, охоронцем якої був позивач ОСОБА_1 , і який не заперечував цього в суді апеляційної інстанції, а також наданою останнім суду апеляційної інстанції відповіддю з Бучацького відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, куди він звертався на предмет наявності в діях посадових осіб товариства ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з недотриманням вимог трудового законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам права та обставинам справи; підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, у апеляційного суду відсутні.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, зазначених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Ходоровський М.В.

Бершадська Г.В.