Справа № 740/1306/21
Провадження № 2/740/689/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря Пулинець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 26.11.2019 року в розмірі 2000 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.11.2019 року позивач надав відповідачу позику, а саме грошові кошти у розмірі 2000 доларів США із кінцевим терміном повернення вказаних коштів до 26.01.2020 року, що підтверджується розпискою з підписом відповідача від 26.11.2019 року. Разом з тим, відповідач грошові кошти у зазначений термін не повернула, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 03 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився надавши заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутність, надавши оригінал розписки.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подала, повідомлена належним чином про судове засідання через оголошення на сайті суду, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 26.11.2019 року між сторонами було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у сумі 2000 доларів США. Факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем, отримання останньою від позивача вищезазначеної суми у розмірі 2000 доларів США, а також волевиявлення відповідача повернути отримані в борг гроші не пізніше 26.01.2020 року, підтверджується відповідною розпискою, підписаною відповідачем, оригінал якої долучено до матеріалів справи, проте у зазначений в розписці строк відповідач борг не повернула.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має права вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України у справі №6-79цс14 і від позиції Верховного Суду у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) зробила такі висновки: сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі №761/12665/14-ц, вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Враховуючи, що за умовами боргової розписки від 26 листопада 2019 року між сторонами фактично у позику були передані грошові кошти у іноземній валюті - доларах США, у зазначеній розписці зазначено про борг відповідача у іноземній валюті, за її змістом позичальник зобов`язався повернути грошові кошти саме в іноземній валюті - доларах США, та приймаючи до уваги відсутність між сторонами будь-яких домовленостей щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національної валюти, суд приходить до висновок, що за умовами вказаної розписки позичальники зобов`язані повернути борг та проценти за прострочення виконання зобов`язання у іноземній валюті - доларах США, в зв`язку з чим поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу та процентів за прострочення виконання зобов`язання саме у іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання).

Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконала своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачу ОСОБА_1 суми позики в повному обсязі до 26.01.2020 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2000 доларів США.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 2000(дві тисячі) доларів США, а також 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням копію заочного рішення протягом двох днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.Г. Пантелієнко