Справа № 128/1908/17
Провадження № 22-ц/801/5/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 рокуСправа № 128/1908/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Копаничук С.Г.,

Суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судових засідань Очеретної М.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Мізяківсько-Хутірська сільська рада Вінницького району, ОСОБА_2 ,

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду від 17.12.2019 року, ухвалене судом під головуванням судді Ганкіної І.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району, ОСОБА_2 за участю третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та виключення із Державного земельного кадастру відомостей про неї,-

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 до звернувся до суду з позовом до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним і скасування рішення про визнання недійсним свідоцтва про право власності та виключення із Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2014 року зареєстрованих в реєстрі за номерами: 1) 1-1170 - земельна ділянка площею 0,2500 га у межах згідно з планом, розташована по АДРЕСА_1 , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № :02:001:0017; 2)1-1173 - земельна ділянка площею 0,3300 га у межах згідно з планом по АДРЕСА_1 ,передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №052684003: 02:001:0018; 3)1-1167-цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 до вказаних земельних ділянок протягом десятків років здійснювався через ворота № 5 та хвіртку № НОМЕР_1 дорогою через територію господарського двору. Інших варіантів під`їзду до належних йому земельних ділянок не було і немає. Згідно генерального плану населеного пункту, через земельну ділянку колишнього господарського двору існує лише один заїзд із АДРЕСА_2 яка складається із двох гілок) загального користування для проїзду пожежного транспорту та під`їзду до його ділянки для ОСГ та земельних ділянок інших громадян. Вказана дорога існувала із 1968 року, що підтверджується актом Мізяківсько-Хутірської сільської ради від 19.02.2016 року. Проте, в 2015 році ОСОБА_2 встановила на території господарського двору огорожу, перегородивши йому при цьому заїзд до належних земельних ділянок, що унеможливило обробіток його землі та використання її за цільовим призначенням.

02 жовтня 2015 року з відповіді на запит адвоката йому стало відомо про існування рішення 31 сесії 6 скликання Мізяківсько-Хутірської сільської ради від 11 липня 2014 року, яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8 га по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту. Одночасно, ОСОБА_2 було зобов`язано у місячний термін укласти із сільською радою договір сервітуту для надання проїзду через відведену останній земельну ділянку до земельних ділянок, що належать позивачу та іншим громадянам. Після затвердження проекту землеустрою, ОСОБА_2 категорично відмовилась укладати із сільською радою договір сервітуту. Посилаючись на те, що вказане рішення є незаконним і підлягає скасуванню оскільки у склад землі, що передається у власність ОСОБА_2 включена дорога загального користування, а також акт передачі земельної ділянки є підробленим, оскільки містить підпис його померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_3 , який останньому не належить, на підставі ст. ст. 4,78,83,91 ЗК України, ст.321 ЦК України, просив позов задовольнити.

Рішенням Вінницького районного суду від 17.12.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильно застосовані судом норми матеріального права і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначив, що суд невірно оцінив докази, внаслідок чого невірно встановив обставини у справі та дійшов необгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Послався на те, що представник відповідача - Мізяківсько-Хутірської сільської ради визнав позов, оскільки у генеральному плані населеного пункту зазначена дорога загального користування нанесена і актом сільської ради підтверджується існування дороги загального користування з 1968 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18.06.2020 року апеляційне провадження було зупинено до залучення у справу правонаступників позивача ОСОБА_1 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.03.2021 року до участі в справі в якості правонаступників померлого позивача залучено його спадкоємців, що прийняли спадщину - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав з викладених у ній підстав .

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Cуд першої інстанції встановив, що на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 07.10.2010 року, виданого виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району на підставі рішення № 69 від 24.09.2010 року за ОСОБА_2 28.12.2010 року було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 . (а.с. 26).

18 березня 2011 року ділянку бувшого господарського двору по АДРЕСА_1 , було обстежено комісією Мізяківсько-Хутірської сільсьої ради, здійснено схему обмірів даної ділянки, про що було складено акт, яким встановлено обставини того, що фактична площа занята двором складає 0,9994 га, із них 0,0857 га зайняті дорогами і під`їздами, 0,105 га занята зупинкою, підстанцією і високовольтною лінією. Площа не надана в оренду чи користування складає 0,715 га. На даній схемі було вказано проїзд до городів громадян, а також під`їзд до ОСОБА_1

22.03.2011 року між ОСОБА_2 та Мізяківсько-Хутірською сільською радою було укладено тимчасовий договір оренди земельної ділянки яка знаходилася під приміщенням конюшні «Тарасівка» і представляла собою викуплене майно (а.с.105).

Рішенням 14 сесії 6 скликання від 19.06.2012 року Мізяківсько-Хутірської сільської ради було вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення та передачі земельної ділянки безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства в межах господарського двору конюшня «Тарасівка» за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,80 га (а.с.23).

16.07.2012 року між ОСОБА_2 та ПП «Анкор» було укладено договір по виконанню робіт по внесенню в генеральний план населеного пункту даних про містобудівну документацію (а.с.135-142), в процесі виконання яких існування проїзду через земельну ділянку ОСОБА_2 не встановлено.

09.08.2012 року ОСОБА_2 було встановлено межі земельної ділянки, що відводиться в натурі і передано на зберігання межові знаки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8000 га, по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:001:0218 (а.с.30,31).

ОСОБА_1 належить на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.06.2014 року, зареєстрованих в реєстрі за номерами: 1) 1-1170 - земельна ділянка площею 0,2500 га у межах згідно з планом, розташована по АДРЕСА_1 , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий № :02:001:0017; 2)1-1173 - земельна ділянка площею 0,3300 га у межах згідно з планом по АДРЕСА_1 , передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №052684003: 02:001:0018; 3)1-1167-цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по

АДРЕСА_1 до належних ОСОБА_1 земельних ділянок здійснювався через ворота № НОМЕР_3 та хвіртку № НОМЕР_1 дорогою через територію господарського двору (а.с. 17-21).

В документації проекту землеустрою на ім`я ОСОБА_2 міститься висновок Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області від 07.03.2014 року за №50-14.1849, яким встановлено відсутність будь яких земельних-сервітутів та обмежень.

01.07.2014 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області із заявою про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8000 га, яка розташована в АДРЕСА_3 в межах населеного пункту, за кадастровим номером :02:001:0218 (а.с.61).

Рішенням 31 сесії 6 скликання Мізяківсько- Хутірської сільської ради Вінницького району №673 від 11 липня 2014 року гр. ОСОБА_2 , суміжному землекористовачу, було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8 га, що розташована в АДРЕСА_3 в межах населеного пункту. Передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ,площею 0,8 га по АДРЕСА_3 .Одночасно, гр. ОСОБА_2 було зобов`язано у місячний термін укласти із сільською радою договір сервітуту для надання проїзду через відведену останній земельну ділянку до земельних ділянок, що належать позивачу та іншим громадянам. (а.с.24).

На підставі свідоцтва про право власності від 06.08.2014 року за інд.№ НОМЕР_4 , ОСОБА_2 належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,8000 га, що розташована в АДРЕСА_3 в межах населеного пункту, за кадастровим номером :02:001:0218 (а.с.27).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, виходив із того, що в порушення ст.ст.12,81 ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів тих обставин ,на які він посилається в обгрунтування позовних вимог. Зокрема, тієї обставини,що підпис під схемою земельної ділянки, що додається до акту встановлення меж земельної ділянки в натурі, в якості суміжного користувача виконано не ОСОБА_6 , а іншою особою (а.с.31), а тому вона є не доведеною і ґрунтується виключно на показах самого позивача. Щодо порушення земельного законодавства, допущеного на думку позивача Мізяківсько-Хутірською сільською радою № 673 від 11.07.2014 року, суд виходить з того, що відсутні докази того, що дорога загального користування проходила через земельну ділянку, оскільки вона у генеральний план населеного пункту с. Мізяківські Хутори, що був оглянутий в судовому засіданні ,не внесена.

Факт існування дороги позивач підтверджує технічним паспортом на належне йому домоволодіння по АДРЕСА_1 , однак вказана технічна документація не може враховуватися достатнім доказом, оскільки не відноситься до землевпорядної документації.З висновку Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області від 07.03.2014 року за №50-14.1849 щодо земельної ділянки ОСОБА_2 вбачається відсутність будь - яких земельних-сервітутів та обмежень. Акт встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі від 09.08.2012 року містить погодження таких меж з суміжними землевласниками, зокрема, й з ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є позивач по справі. Таким чином, суд вважає встановленою ту обставину, що при виготовлені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , вимоги закону були дотримані. Не встановлено порушень і при його подальшому затвердженні Мізяківсько-Хутірською сільською радою та при видачі державних актів на право власності на земельні ділянки. Права суміжних землевласників та землекористувачів забезпечені шляхом зобов`язання ОСОБА_2 укласти земельний сервітут, неукладення якого не є предметом розгляду за даним позовом, а тому дійшов висновку, що порушення відповідачами прав та законних інтересів позивача останнім не доведене, а тому позов до задоволення не підлягає.

Суд вірно встановив обставини у справі ,належним чином перевірив їх доказами, які правильно оцінив в порядку ст.81 ЦПК , правильно визначив спірні правовідносини і правову норму, що їх регулює і дійшов обгрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно встановив обставини справи, зокрема, щодо наявності на генеральному плані дороги загального користування ,що використовувалась для проїзду до земельних ділянок , не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст.ст.12,116 ЗК України до повноважень місцевих рад у галузі земельних відносин відноситься розпорядження землями територіальної громади, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу і громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Зі змісту ч.ч.6,7 ст. 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення ,зокрема, особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри і додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Рада дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні ,підставою якої може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно п. Б ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастровий план виготовляється в результаті вчинення певних дій - кадастрової зйомки яка включає ,в тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов`язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід`ємною частиною проекту землеустрою, що був затверджений оскаржуваним рішенням сільської ради.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі виготовлення землевпорядної документації погодження меж земельної ділянки ,що підлягала виділенні ОСОБА_2 із суміжним землевласниками (користувачами), зокрема, з колишнім землевласником ОСОБА_6 відбулось 09.08.2012 року, тобто за життя останнього. Позивачу належать земельні ділянки останнього з дня відкриття спадщини - з 08.11.2013 року, а свідоцтво про право на спадщину за законом він отримав лише 13.06.2014 року. До цього часу технічна документація по проекту землеустрою була вже готова. ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів того, що спадкодавець ОСОБА_6 не погоджував межі суміжного землекористування ОСОБА_2 і підпис у вказаному акті і схемі до нього вчиняв не він. Клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи для підтвердження вказаних обставин не заявляв. Відтак, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрутованого висновку про недоведеність вказаної обставини.

Щодо доведеності обставини наявності чи відсутності на Генеральному плані населеного пункту дороги загального користування, то доводи скарги також безпідставні.

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , тодішній власник земельної ділянки ОСОБА_6 , користуючись своїми цивільними правами на власний розсуд, будь-яких претензій, зауважень щодо наявності дороги загального користування, відсутності можливості під`їзду до земельних ділянок не висловлював і таким чином погодився зі схемою. Крім того, як вбачається із генерального плану, ОСОБА_7 має можливість заїзду на свої земельні ділянки з іншого боку землеволодіння, у тому числі через прибудинкову територію будинку. Неукладення ОСОБА_2 сервітуту не є підставою для скасування рішення сільської ради, оскільки не являлось підставою заявленого позову. Крім того, позивач, набувши право власності на успадковані земельні ділянки, не позбавлений права захищати свої земельні права у інший спосіб, зокрема, шляхом вимоги встановлення сервітуту.

За заявлених позивачем обставин , відсутні правові підстави визнавати рішення сесії сільської ради незаконним і скасовувати його. Відповідно не підлягають задоволенню і інші, пов`язані із первісною вимогою вимоги позивача - щодо скасування свідоцтва про право власності відповідача на земельну ділянку та виключення із Державного земельного кадастру відомостей про неї.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду не заслуговують на увагу, а рішення суду, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.374,375,382-384 ЦПК України,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підтриману його процесуальними правонаступниками: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко