Справа №303/6441/20
ряд. стат. звіту - 47
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретаря судових засідань Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 в період з 04.08.2012 року по 26.07.2018 рік. За час шлюбу, 06.12.2012 року ними було придбано автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з.: НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем.

Оскільки, домовленості щодо способу поділу даного майна між сторонами не досягнуто, позивач просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким поділити спільне майно, набуте сторонами під час перебування у шлюбі та стягнути на її користь з відповідача в рахунок компенсації належної їй вартсоті Ѕ частини автомобіля, що становить 62005 гривень та визнати за відповідачем право власності на зазначений автомобіль.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, просить суд позов задоволити з мотивів викладених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якій позов визнає частково, а саме в частині про визнання права власності автомобіля за ним, а в іншій частині позовних вимог просить суд відмовити з підстав зазначених в ньому.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 26.07.2018 року, яке набуло законної сили 28.08.2018 року, шлюб між подружжям ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано. Із цього ж рішення вбачається, що шлюб між сторнами було укладено 04.08.2012 року (а.с. 11).

Із електронної відповіді МВС України слідує, що 23.07.2014 року власником автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, 2005 року випуску є ОСОБА_2 (а.с. 12).

Із Висновку №51/2020 про експертну оцінку автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з.: НОМЕР_1 вбачається, що ринкова вартість зазначеного автомобіля становить 124010 гривень (а.с. 18-21).

Що стосується поданого відзиву на позовну заяву відповідачем, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1-4 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У свою чергу, ч.7, 8 ст.178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Із поданого відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначив, що копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви, ним було отримано 28.12.2020 року. Однак, відзив, у встановлений законом та судом строк, не подав, а подав тільки 20.01.2021 року, тобто через 22 днів, що свідчить про пропущення ним процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зміст наведених норм свідчить про те, що право сторони на вчинення процесуальних дій обумовлені наявністю певних обмежень та умов, визначених ЦПК України. Так, процесуальний закон встановлює строк на подання відповідачем відзиву на позовну заяву, а також обов`язковість визнання судом поважною причини пропуску такого строку, задля його поновлення.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 в поданому, понад встановлений судом строк, відзиві на позовну заяву, просить поновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на те, що були новорічні та різдвяні св`ята і він не мав можливості знайти фахівця для отримання правової допомоги.

Чинний ЦПК України спрямований на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження, в тому числі щодо подання доказів. Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно з тим, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що підстави, які зазначив відповідач ОСОБА_2 , які перешкоджали йому подати, у передбаченому законом та судом строки, не є поважними причинами. Це у свою чергу свідчить про те, що він не скористався наданим йому ЦПК України правами, а тому відповідно до вимог ст.126 ЦПК України, поданий його відзив на позовну заяву слід залишити без розгляду та вирішувати справу за наявними матеріалами.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з.: НОМЕР_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем чи відповідачем не надано, а тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та з врахування заявлених позовних вимог, визнавши за позивачкою Ѕ частку автомобіля та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт. Крім цього, з відповідача на користь позивача слід стягнути в якості грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля, що відпорвідно до висновку експерта становить 62 005 гривень.

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов задоволити.

Поділити об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки

VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з.: НОМЕР_1 , тип авто: легковий, VIN-код: НОМЕР_2 , рік випуску 2005, колір: білий, обєкт двигуна 1968, по Ѕ частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації належної їй вартсоті Ѕ частини автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з.: НОМЕР_1 , тип авто: легковий, VIN-код: НОМЕР_2 , рік випуску 2005 грошову суму у розмірі 62 005 (шістдесят дві тисячі п`ять) гривень припинивши у зв`язку з таким відшкодуванням право власності на належну їй Ѕ частину вказаного автомобіля.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з.: НОМЕР_1 , тип авто: легковий, VIN-код: НОМЕР_2 , рік випуску 2005.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2521 (дві тисячі п`ятсот двадцять одну) гривню 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 21.04.2021 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір