Ухвала

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 156/921/19

провадження № 61-4191ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до селищного голови Іваничівської селищної ради Войтюка Федора Васильовича, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради № 823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у вказаній справі, яка за своїм змістом не відповідала вимогам статей 389, 392 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, скаржнику надано строк (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків. Запропоновано особі, яка подала касаційну скаргу, подати уточнену касаційну скаргу, у якій вказати обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені у статтях 389, 392 ЦПК України.

09 квітня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 надіслала лист на усунення недоліків касаційної скарги, у якому підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеної у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 156/212/16-а за позовом ОСОБА_3 до Іваничівської селищної ради, третя особа - ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, що пов`язане із спором у цій справі і є предметом розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 .

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Касаційна скарга, яка подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України повинна містити посилання на конкретну норму права, яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні, посилання на постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо питання застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах, де подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У виправленій касаційній скарзі представник позивача просить врахувати постанову Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 156/212/16-а, не зазначаючи яку конкретну норму права суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому всупереч цій постанові, не розкрив зміст висновку Верховного Суду, викладеному у вказаній постанові, та не навів арґументів щодо того, що цей висновок стосується норми права, застосованої судом апеляційної інстанції. Таке обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України не можна визнати належним.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала, якщо не усунуті її недоліки у встановлений судом строк відповідно до вказівок в ухвалі суду про залишення скарги без руху.

Зазначений недолік (відсутність обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження), який був підставою для залишення касаційної скарги без руху, не усунуто у встановлений строк, що положень частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України є підставою для повернення касаційної скарги.

Керуючись статтями 185, 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на постанову Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до селищного голови Іваничівської селищної ради Войтюка Федора Васильовича, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження селищного голови Іваничівської селищної ради № 823 від 03 липня 2017 року «Про надання дозволу на приватизацію квартири та видачі свідоцтва про право власності на житло визнати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук