КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 370/2253/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Тандир О.В.
провадження №22-ц/824/4878/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,

при секретарі Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року у справі за позовом прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійними державних актів на право власності на землю, витребування земельних ділянок, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року прокурор Макарівського району Київської області звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсними державний акт на право власності на землю серії ЯЕ №608431 від 13.06.2007 року, виданий ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером :00:001:0247, і державний акт на право власності на землю серії ЯЕ №609429 від 13.06.2007 року, виданий ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером :00:001:0249, а також витребувати вказані земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Макарівської селищної ради Макарівського району.

Позов обґрунтовував тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження стало відомо, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки площами 0,151 га та 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про передачу відповідачам у власність вказаних земельних ділянок.

Так як Макарівська селищна рада Київської області рішення щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність не приймала, то відповідні державні акти на право власності на землю є незаконними, а земельні ділянки перебувають у власності відповідачів без достатніх правових підстав і підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння.

Підставою представництва прокурором інтересів держави в особі Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області прокурор вказував ст.23 Закону України «Про прокуратуру» а також неналежне виконання службовими особами Макарівської селищної ради своїх обов`язків, тобто бездіяльність щодо невжиття заходів з повернення незаконно вилучених з власності територіальної громади земельних ділянок.

Крім того, прокурор зазначав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, а тому строк позовної давності починається в даному випадку з часу внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а саме в 2015 році.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачі в особі їх представника адвоката Баци К.В. подали відзив на позов, у якому вказали, що позовні вимоги є безпідставними.

Так відповідачі вказували, що вони є законними власниками земельних ділянок та отримали їх у встановленому законом порядку. Приблизно у жовтні місяці 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було подано до Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області заяви про надання їм у власність земельних ділянок у селі Калинівка Макарівського району Київської області.

29.11.2005 року Макарівською селищною радою Макарівського району Київської області видано ОСОБА_3 , дозвіл №516-33-IV на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок для безоплатної передачі у власність під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Також 29.11.2005 року Макарівською селищною радою Макарівського району Київської області видано ОСОБА_2 дозвіл № НОМЕР_1 на підготовку матеріалів інвентаризації земельних ділянок для безоплатної передачі у власність під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

У подальшому технічна документація на приватизацію земельних ділянок розроблялася землевпорядною організацією ПП «Ресурс» СПД ОСОБА_5 .

В наступному Макарівською селищною радою Київської області було ухвалено рішення від 17.03.2006 року №570-37-IV «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для безоплатної передачі у власність громадянам України, технічної документації із землеустрою та надання їх у власність громадянам України», в тому числі ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 .

На підставі вказаних рішень відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, які були зареєстровані у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою 13.06.2007 року за №68 та №70, що підтверджується листом відділу Держземагенства Макарівського району у Київській області.

Відомості про межі земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було внесено до державного земельного кадастру.

ОСОБА_3 , як законним власником земельної ділянки, сплачувався земельний податок з фізичних осіб за 2007 - 2011 роки, підтвердженням чого є квитанції про сплату податку.

Також відповідачі вказували на відсутність підстав для здійснення представництва прокурором інтересів селищної ради, оскільки ним не надано доказів того, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.08.2019 року по справі №372/404/17; від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17, від 13.06.2018 року у справі №687/379/17, від 31.10.2018 року у справі №911/360/17.

Крім того, відповідачі вказували на пропуск прокурором строку позовної давності.

Відповідачі зазначали, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №362/44/17, а також в аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №619/738/17.

Також Верховним судом зроблено висновок, що обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як зазначено позивачами, в даному випадку право на позов у прокурора виникло не з часу ухвалення рішень в рамках досудового розслідування кримінального провадження, а з часу державної реєстрації за відповідачами права на земельну ділянку, про що прокурор мав об`єктивну можливість довідатися про порушення інтересів держави переданням спірної земельної ділянки у власність та звернутися до суду.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 позов прокурора підтримала та подала письмові пояснення щодо даного спору, в яких вказала, що селищною радою не ухвалювалося рішення ні про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок відповідачам, ні про передачу їх у власність.

Крім того, вказувала, що про порушення права територіальної громади на вказані земельні ділянки селищна рада могла довідатися лише у 2012 році, а саме, 07.11.2012 року, після звернення ОСОБА_4 з позовом до Макарівської селищної ради, предметом якого була законність отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , земельних ділянок.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилено і рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 01 серпня 2019 року скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанцій і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_3 , серії ЯЕ №608431 від 13.06.2007 року на земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером :00:001:0247, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70;

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_2 , серії ЯЕ №609429 від 13.06.2007 року на земельну ділянку площею 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером :00:001:0249, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68

Витребувано з володіння ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Макарівської селищної ради Макарівського району земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером :00:001:0247.

Витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Макарівської селищної ради Макарівського району земельну ділянку площею 0,152 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером :00:001:0249.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовано тим, що висновки суду про відсутність рішення сільради про надання відповідачам дозволу на проведення інвентаризації спірних земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою базуються на неналежному доказі-рішенні Макарівської селищної ради №3516-33-IV від 29.11.2020 року з додатками, оригіналу якого не існує.

Про обізнаність Макарівської селищної ради Київської області про видачу відповідачам спірних державних актів ще у 2007 році свідчить: - їх державна реєстрація у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою 13.06.2007 року за №68 та №70; - наявна в матеріалах справи довідка, видана у 2007 році Макарівською селищною радою гр. ОСОБА_3 про те, що на належній ОСОБА_3 земельній ділянці по АДРЕСА_1 ніяких будівель та споруд не розміщено; - наявні в матеріалах справи квитанції про сплату відповідачем земельного податку, як власниками землі.

Також зазначає, що відповідно до пункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року №4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Тобто, після набрання чинності Закону №4176-VI його прикінцевими та перехідними положеннями особі надано право звернутися до суду з таким позовом протягом трьох років, - в період від 15 січня 2012 року до 14 січня 2015 року.

В даній цивільній справі прокурор звернувся до суду 15 серпня 2015 року, що додатково вказує на пропущення строку позовної давності та законність рішення Макарівського районного суду Київської області від 14.06.2016 року.

Крім того, вказує, що підстави для представництва інтересів держави в суді прокурорам є виправданими у разі, якщо прокурором доведено бездіяльність відповідного державного органу. Тобто, що відповідний державний орган не вчиняв жодних дій щодо спірного питання у розумні строки.

У даному позові прокурор, окрім посилання на загальні норми закону та формальну реєстрацію перед подачею позову кримінального провадження №0000027 від 04.08.2015 року, не обґрунтував у чому полягала необхідність захисту інтересів сільради, не вказано визначені законом підстави для звернення до суду саме прокурором, а тому у даному спорі не доведено підстави представництва інтересів позивача прокурором, а судом першої інстанції в порушення наведених вище норм матеріального права, протиправно відхилено доводи відповідачів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення органу місцевого самоврядування, яке вказано, як підстава видачі державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів не ухвалювалося, їх слід визнати недійними, що також в даному випадку є належним способом захисту порушеного права.

Зазначав, що залишення чинними державних актів відповідачів порушить принцип правової визначеності, оскільки на підставі судового рішення про витребування ділянок з чужого незаконного володіння селищна рада поверне у власність земельні ділянки, на які одночасно з цим відповідачі матимуть чинні правовстановлюючі документи.

Суд вважав, що повернення спірних земельних ділянок органу місцевого самоврядування буде правомірним втручанням у право мирного володіння спірними земельними ділянками, переслідує легітимну мету такого втручання та пропорційність цій меті, оскільки земельні ділянки вибули з власності територіальної громади протиправно та без волі власника (пункти 125-128 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18), пункти 125-126 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19).

Щодо строку позовної давності, то судом зазначено, що згідно рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.09.2013 року у справі №1016/2776/12 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом 07 листопада 2012 року, а тому саме з цього часу Макарівська селищна рада мала б дізнатися про порушення свого права на спірні земельні ділянки. Прокурор з даним позовом звернувся 25 серпня 2015 року, тобто, у межах встановленого законом загального строку позовної давності.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням №570-37-IУ Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року, а саме п.2 передано безоплатно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд громадянам України згідно додатків №1, №2, що підтверджується копією протоколу сесії Макарівської селищної ради IУ скликання від 17.03.2006 року, копією рішення №570-37-IУ Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року. Пунктом 4 рішення наданий дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам згідно додатку

(т.1, а.с.7-13, 14, 102).

Згідно з додатками №1 та №2 «Список громадян, яким передаються земельні ділянки у приватну власність в межах Макарівської селищної ради», в них відсутні прізвища відповідачів (т.1, а.с.15-18).

Встановлено, що 13.06.2007 року ОСОБА_3 , отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608431, який був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70, на земельну ділянку площею 0,151 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ (т.1 а.с.19).

Також 13.06.2007 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608429, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68, на земельну ділянку площею 0,152 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Державний акт виданий на підставі рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ (т.1, а.с.20).

04 серпня 2015 року до ЄРДР за №0000027 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України щодо можливого підроблення рішення Макарівської селищної ради (т.1, а.с.21).

Як вбачається з відповіді відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області від 08.04.2013 року №01-12/671, у архіві відділу відсутня технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1, а.с.40).

Згідно відповіді відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області від 31.12.2015 року за №29-28-99.4-1963/15-15, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608431 був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №70, а державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608429, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68 (т.1, а.с.133).

Як вбачається з відповіді Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області від 16.02.2016 року №29-1013-99.2-818/2-16, в архіві Управління наявна технічна документація із землеустрою на земельні ділянки, які передавались у власність громадянам згідно рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ, і серед них відсутні прізвища відповідачів (т.1, а.с.155).

Встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19.09.2013 року у справі №1016/2776/12 за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи: Макарівська селищна рада Київської області, Управління Держкомзему у Макарівському районі, про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними та їх скасування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самовільно збудованого об`єкту та приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, позовні вимоги за первісним позовом залишені без задоволення, зустрічні позовні вимоги також залишені без задоволення. З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом 07.11.2012 року (т.1, а.с.45-49).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09.12.2013 року вказане вище рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2013 року в частині відмови ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Визнані недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії ЯЕ №608429 від 13.06.2007 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , серії ЯЕ №608431 від 13.06.2007 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 . В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2013 року залишено без змін (т.1, а.с.50-54).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.06.2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від 09.12.2013 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №608429 від 13.06.2007 року, та державного акту серії ЯЕ №608431 від 13.06.2007 року скасовано, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2013 року в цій частині залишено в силі. У іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 09.12.2013 року залишено без змін (т.1, а.с.55-57).

Згідно з відповіді Макарівської селищної ради №30 від 14.01.2016 року, акту приймання-передачі документів на постійне зберігання від 24.11.2011 року рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з двома додатками у вигляді Списків громадян, яким передаються земельні ділянки у приватну власність в межах Макарівської селищної ради передані на зберігання до архівного відділу Макарівської РДА (т.1, а.с.99-100). Вказана обставина також підтверджується відповіддю на адвокатський запит представника відповідачів від 02.12.2019 року за №1328 (т.2, а.с.236).

Належним чином засвідчена копія вказаного рішення та додатків була надана архівним відділом Макарівської РДА Макарівській селищній раді (т.1, а.с.101-106), а в подальшому, представником селищної ради було надано суду аналогічні копії рішення та додатків, що засвідчені належним чином (т.1, а.с.166-169).

Як вбачається з акту видавання справ у тимчасове користування від 27.04.2016 року №01, архівний відділ Макарівської РДА на виконання вимог ухвали суду від 22.04.2016 року передавав суду для огляду оригінали рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з додатками на 5 аркушах терміном до 30.06.2016 року (т.1, а.с.198-204, 248).

Як вбачається з відповідей №05-06/634 від 28.11.2019 року та №05-06/635 від 28.11.2019 року архівного відділу Макарівської РДА, в протоколах сесій, засідань виконавчого комітету Макарівської селищної ради, смт.Макарів Київської області за 1994 - 2001 роки, в протоколах сесій Макарівської селищної ради за 2002 - 2006 роки, не виявлено рішень про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для безоплатної передачі земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства площею 0,152 га, що розташована по АДРЕСА_2 - гр. ОСОБА_2 та площею 0,151 га, що розташована по АДРЕСА_1 - гр. ОСОБА_3 (т.2, а.с.218-223).

Судом також встановлено, що 15.06.2007 року Макарівською селищною радою ОСОБА_3 видавалась довідка №2714 про відсутність забудови та будівель і споруд на земельній ділянці, що підлягає відчуженню, площею 0,151 га по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , на підставі державного акту на право власності серії ЯЕ №608431 (т.1, а.с.41, 227).

Згідно з квитанції (т.1, а.с.226) ОСОБА_3 сплачувала земельний податок 2007-2011 роки у розмірі 64,58 грн.

З відповіді архівного відділу Макарівської РДА від 28.11.2019 року №05-06/628 вбачається, що в архіві відсутній оригінал рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з двома додатками, а у справі зберігається незасвідчена копія з копії вказаного рішення (т.2, а.с.237).

За ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 17.03.2006 року, на момент ухвалення селищною радою рішення, яке вказане як підстава видачі державних актів відповідачем) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.1 ст.81 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 17.03.2006 року) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

За ч.1 ст.116 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 17.03.2006 року) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.118 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 17.03.2006 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом із земельних ресурсів, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Наведені положення Закону узгоджуються зі ст.12 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 17.03.2006 року) щодо повноважень органу місцевого самоврядування на розпорядження землями територіальної громади.

Набуття права на земельні ділянки передбачає обов`язкове прийняття уповноваженим органом держави (органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування) відповідного рішення, яке є обов`язковою юридичною підставою для подальшого юридичного оформлення відповідних прав на земельну ділянку.

Так як державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Отже, у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Письмовими доказами відповідно до ст.95 ЦПК України є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд громадянам України згідно додатків №1, №2, і в них відсутні прізвища відповідачів (т.1, а.с.7-13, 14, 15-18, 102).

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельних ділянок відповідачам не ухвалювалось.

Такий висновок узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема, щодо реєстрації кримінального провадження щодо можливого підроблення рішення Макарівської селищної ради (т.1, а.с.21); відсутності в архіві відділу Держземагенства у Макарівському районі Київської області технічних документацій із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів (т.1, а.с.40); наявності в Управлінні Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області технічних документацій із землеустрою на земельні ділянки, які передавались у власність іншим громадянам згідно рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ, крім відповідачів (т.1, а.с.155); переданням Макарівською селищною радою згідно акту приймання-передачі документів на постійне зберігання від 24.11.2011 року рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з двома додатками у вигляді Списків громадян, до архівного відділу Макарівської РДА (т.1, а.с.99-100); наданням належним чином засвідченої копії вказаного рішення та додатків архівним відділом Макарівської РДА Макарівській селищній раді (т.1, а.с.101-106), а в наступному і суду (т.1, а.с.166-169); наданням архівним відділом Макарівської РДА суду на виконання вимог ухвали від 22.04.2016 року для огляду оригіналів рішення №570-37-IV Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року з додатками на 5 аркушах терміном до 30.06.2016 року (т.1, а.с.198-204, 248); відсутністю в архівному відділі Макарівської РДА, в протоколах сесій, засідань виконавчого комітету Макарівської селищної ради протягом 1994 - 2006 років рішень про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для безоплатної передачі земельних ділянок у власність відповідачам (т.2, а.с.218-223).

За ст.95 ЦПК України засвідчені в установленому порядку рішення Макарівської селищної ради від 17.03.2006 року №570-37-IУ з додатками визнаються судом належними та допустимими доказами. Їх зміст відповідачами не спростовано. Відсутність на час розгляду справи оригіналу вказаного рішення не спростовує вищевикладені висновки суду.

При цьому відповідачі не надали будь-яких доказів існування рішень селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою чи передачу їм у власність спірних земельних ділянок.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 , сплачувала земельний податок 2007-2011 роки у розмірі 64 грн. 58 коп., не спростовує висновку суду про незаконність її перебування у власності відповідача.

Щодо наявних у матеріалах справи копій рішень Макарівської селищної ради №516-33-ІУ від 29.11.2005 року про надання дозволу ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , на проведення інвентаризації земельних ділянок для їх безоплатної передачі у власність (т.1, а.с.38-39), то суд вірно не взяв їх до уваги, оскільки вони не засвідчені в установленому законом порядку та не містять площі земельних ділянок.

Крім того, згідно відповідей архівного відділу РДА такі рішення не ухвалювались, а тому їх справжність є сумнівною (т.2, а.с.218-223).

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача тощо).

Незаконними володільцями в розумінні ст.387 ЦК України вважаються особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном.

Судом встановлено, що рішення про передачу у власність відповідачам спірних земельних ділянок селищна рада не ухвалювала, а тому відповідачі незаконно ними заволоділи та є незаконними володільцями цих ділянок у розумінні ст.387 ЦК України. Саме тому судом визнано належним спосіб захисту порушеного права, а позовні вимоги в частині витребування ділянок підлягали до задоволення.

Також суд вірно зазначав, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою як для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, так і підставою для скасування попередньої реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Так як рішення органу місцевого самоврядування, яке вказано як підстава видачі державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів не ухвалювалося, то суд першої інстанції вірно вважав необхідним визнати їх недійними, що також в даному випадку є належним способом захисту порушеного права.

Залишення чинними державних актів відповідачів порушить принцип правової визначеності, оскільки на підставі судового рішення про витребування ділянок з чужого незаконного володіння селищна рада поверне у власність земельні ділянки, на які одночасно з цим відповідачі матимуть чинні правовстановлюючі документи.

Також суд вірно вважав, що повернення спірних земельних ділянок органу місцевого самоврядування є правомірним втручанням у право мирного володіння спірними земельними ділянками, переслідує легітимну мету такого втручання та пропорційність цій меті, оскільки земельні ділянки вибули з власності територіальної громади протиправно та без волі власника (пункти 125-128 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункти 125-126 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19).

Щодо доводів відповідача на відсутність повноважень прокурора на звернення до суду з даним позовом, то суд прийшов до правильного висновку, що вони не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

При тому, направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний суд у своїй постанові від 01.08.2019 року обґрунтованість підстав звернення прокурора з даним позовом не ставив під сумнів і не вбачав в цій частині порушень норм процесуального права.

Щодо застосування позовної давності до вимог прокурора у даному спорі, то статтею 257 Цивільного кодексу України загальна тривалість позовної давності встановлена у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Як у разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, так і в разі подачі позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17).

Визначаючи час, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, в даному випадку Макарівська селищна рада, судом зазначено, що Наказом №43 від 04.05.1999 року Державного комітету України по земельних ресурсах була затверджена Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі.

За п.1.15 вказаної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб`єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів.

Відповідно до п.1.19 зазначеної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) технічна документація зі складання державних актів на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою розробляється у двох примірниках. Перший (з матеріалами польових вимірювань і обчислень) зберігається в районних (міських) відділах (управліннях) земельних ресурсів Держкомзему України, другий - у виконавця робіт.

Згідно з п.1.21 зазначеної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що реєстрація землеволодінь та землекористувань - це складова частина автоматизованої системи державного земельного кадастру, яка складається з комп`ютерної бази даних, що містить відомості про складання та видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, порядок, функціонування і ведення якої встановлює Держкомзем України.

Пунктом 2.9 вказаної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи і інші землевпорядні підприємства та організації.

Відповідно до п.2.14. даної Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року), державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів.

Згідно з п.3.1. Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

За п.3.2. Інструкції (в редакції від 29.12.2003 року) було визначено, що державна реєстрація актів на право власності на земельну ділянку, на право користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

На підставі наведеного, голова органу місцевого самоврядування не був наділений повноваженнями та (або) обов`язком перевіряти достовірність викладеної в державних актах інформації та перевіряти законність складання та видачі цих актів, а був наділений виключно повноваженнями щодо його підпису.

Тому, судом вірно відхилено посилання відповідачів на той факт, що Макарівська селищна рада про порушення свого права дізналася з моменту підписання селищним головою оспорюваних державних актів.

Відповідно до матеріалів справи, а саме, з рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.09.2013 року у справі №1016/2776/12 за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи: Макарівська селищна рада Київської області, Управління Держкомзему у Макарівському районі, про визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними та їх скасування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самовільно збудованого об`єкту та приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, і ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом 07.11.2012 року (т.1, а.с.45-49), а тому суд прийшов до вірного висновку, що саме з цього часу Макарівська рада мала б дізнатися про порушення свого права на спірні земельні ділянки.

З позовом прокурор звернувся 25.08.2015 року, тобто, у межах встановленого законом загального строку позовної давності.

Також, загальний строк позовної давності щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів переривався (ст.264 ЦК України) у зв`язку зі зверненням до суду ОСОБА_4 , оскільки такі вимоги були предметом розгляду суду у вказаній справі.

Щодо посилань відповідачів на те, що строк позовної давності для селищної ради слід рахувати з 15.06.2007 року, а саме з часу, коли Макарівською селищною радою була видана довідка ОСОБА_3 про відсутність забудови та будівель і споруд на земельній ділянці, що підлягає відчуженню, площею 0,151 га по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.41, 227), то її судом вірно відхилено із-за сумніву в її дійсності, враховуючи досліджені докази у справі.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог і визнання недійсними державних актів та витребування з володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельних ділянок на користь територіальної громади в особі Макарівської селищної Ради Макарівського району.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: