Справа № 202/5418/20
Провадження № 2/202/480/21
14 квітня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання - Калантаєнко Д.В.
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - Сазонової М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРГАНІТ», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, визнання недійсним іпотечного договору, припинення права власності та скасування записів про державну реєстрацію права власності,-
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, просив суд визнати недійсним іпотечний договір укладений між відповідачами на предмет іпотеки, а саме: автозаправну станцію; припинити право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, відповідно скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачами, скасувати запис про державну реєстрацію іпотеки, скасувати запис про державну реєстрацію обтяжень та зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, а саме автозаправної станції. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію, яке виникло на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації та на підставі дозволу на виконання будівельних робіт. Після чого, між відповідачами було укладено договір іпотеки вказаного вище нерухомого майна. В подальшому право власності на таке майно було зареєстровано за ТОВ «МОРГАНІТ» на підставі договору іпотеки та заяви ОСОБА_2 . Між тим, позивач вважає, що право власності було зареєстроване незаконним шляхом, оскільки документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію на вказане нерухоме майно не видавалось, в тому числі і декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Враховуючи вищевикладене позивач зазначив, що автозаправна станція, є самочинним будівництвом побудованим на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети.
Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити.
Заперечуючи проти заявленого позову, представником відповідача ОСОБА_2 , було подано відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просила відмовити у в задоволенні позовних вимог в частині вимог до ОСОБА_2 . В обґрунтування відзиву було зазначено, що невідомими особами було використано його анкетні дані та використано з метою реєстрації речових прав. За вказаних обставин було порушено кримінальне провадження за ч. 3 ст. 190 КК України, ОСОБА_2 було визнано потерпілою особою.
В подальшому, представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, однак просив не стягувати з відповідача судові витрати.
Представник відповідача ТОВ «МОРГАНІТ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ТОВ «МОРГАНІТ» та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
04.09.2020 ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.
13.10.2020 ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Кухтіним Г.О. була прийнята до розгляду.
17.11.2020 стороною відповідача надано відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 12.01.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.
Під час розгляду справи судом заслухано пояснення сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
14.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
14.08.2019 було укладено іпотечний договір між ОСОБА_2 та ТОВ «МОРГАНІТ», відповідно до якого, ОСОБА_2 передає ТОВ «МОРГАНІТ» в іпотеку автозаправну станцію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6,8 кв.м: що складається з літ. А - операторська, літ. Б - вбиральня літ. В,Д,Е,Л - навіси, літ. Г під В - резервуар, літ. Ж під Д - резервуар, З під Е - резервуар, літ. К під В - колонка, літ. М під Л - колонка, літ. І - мостіння, № 1-3- огорожа, що належить ОСОБА_2 на праві власності.
14.08.2019 приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Делаловим А.О. було внесено запис про державну реєстрацію іпотеки, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48243433 від 14.08.2019, номер запису про іпотеку 32822448.
14.08.2019 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48243485 від 14.08.2019 приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Делаловим А.О. було внесено запис про обтяження, номер запису 32822498.
Підставою виникнення права власності у ТОВ «МОРГАНІТ» є договір іпотеки № 286 від 14.08.2019 та заява ОСОБА_2 № 369 від 08.10.2019, посвідчені приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Делаловим А.О.
Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №4/1-129 від 20.03.2020 було повідомлено про відсутність інформації щодо видачі документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .
Листом Головного архітектурно-планувального управління від 12.03.2020 за № 3/15-144 було проінформовано, що відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста офіційно адреса - АДРЕСА_1 жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній.
Відповідно до листа департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, інформація щодо видачі реєстрації документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 відсутня.
ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб`єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Статтями 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України та ст. ст. 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України врегульовано порядок розпорядження землею.
Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки), виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.
Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування, із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (ст. ст. 13, 14), Земельного кодексу України ст. ст. 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126 ЗК України) а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі», Цивільного кодексу України).
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради.
Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Статтею 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» регламентовано, що дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
З урахуванням обставин встановлених судом, а саме того, що нерухоме майно було побудовано на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради та зареєстровано на підставі неіснуючих документів, то такі об`єкти слід вважати самочинним будівництвом, що повністю узгоджується зі ст. 376 ЦК України, а саме, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до частини 1, 2 статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Таким чином, спірний об`єкт, підлягає знесенню, а земельна ділянка приведенню у придатний для використання стан за рахунок ОСОБА_2 .
Відповідно до частини 2, 3 статті 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва (створення майна).
Оскільки спірне нерухоме майно було побудоване на земельній ділянці не відведеній для вказаної мети та за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об`єкту до експлуатації, тому відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_2 набув право власності на нього.
Оскільки спірний об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, ОСОБА_2 в силу закону не набув права власності на нього, та у останнього були відсутні правові підстави для розпорядження даним об`єктом, оскільки право розпоряджатись майном є складовою частиною права власності.
ОСОБА_2 здійснив розпорядження майном, яке є предметом спору, шляхом укладення договору іпотеки, де іпотекодержателем значиться ТОВ «МОРГАНІТ» без відповідних на те правових підстав, оскільки в силу закону ОСОБА_2 не міг визнаватися власником.
Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради.
Саме тому, договір іпотеки від 14.08.2019, укладений між відповідачами порушує права та інтереси територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, суперечить вимогам чинного законодавства і підлягає визнанню його недійсними.
Згідно зі статтею 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При цьому, доводи зі сторони відповідача ОСОБА_2 , вказані у відзиві на позовну заяву, судом до уваги беруться, однак суд звертає увагу, що доказів набуття відповідачем ОСОБА_2 статусу потерпілої особи, у межах кримінального провадження, суду надано не було (відповідної постанови), крім того, інших доказів (вироку суду, тощо) в спростування порушення ОСОБА_2 законних прав позивача, також не надано, таким чином, враховуючи, що відповідач позов визнав, суд вважає, що земельна ділянка підлягає приведенню у придатний для використання стан саме ОСОБА_2 .
Суд звертає увагу, що у відповідності до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.
На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з літ. А - операторська, літ. Б - вбиральня, літ. В,Д,Е,Л - навіси, літ. Г під В - резервуар, літ. Ж під Д - резервуар, літ. З під Е - резервуар, літ. К під В - колонка, літ. М під Л - колонка, літ. І - мостіння, № 1-3 - огорожа та скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:
Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна, а саме автозаправної станції, що складається з літ. А - операторська, літ. Б - вбиральня, літ. В,Д,Е,Л - навіси, літ. Г під В - резервуар, літ. Ж під Д - резервуар, літ. З під Е - резервуар, літ. К під В - колонка, літ. М під Л - колонка, літ. І - мостіння, № 1-3 - огорожа.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2021 року.
Суддя Г.О. Кухтін