Справа № 278/288/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, -

ВС Т А Н О В И В:

01.02.2021 року позивач звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 - батько позивача; в наслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 .

При зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно позивач отримав відмову, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на таке майно. Нотаріусом надоно роз`яснення, які обґрунтовані тим, що на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи; відтак, позивач просить визнати за ним право власності на вказане спадкове майно (а.с.13).

Позивач в судове засідання не з`явився; надав суду заяву, якою просить проводити розгляд справи у його відсутність (а.с.75).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився; надав суду заяву, якою повідомив, що позов визнає повністю та просить розгляд справи проводити у його відсутність (а.с.40).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до свідоцтва про народження від 03.03.1962 року позивач є сином ОСОБА_2 (а. с.7).

Судом встановлено, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12).

Після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н. А. для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 , однак отримав відмову у в`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с. 13-14).

Зі змісту довідки виданою виконавчим комітетом Василівської сільської ради від 16 вересня 2020 року № 935, вбачається, що відповідно погосподарської книги № 13, особовий рахунок № НОМЕР_1 за 2016-2023, за покійним ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме имайно № 252478930 від 13.04.2021 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано ( а.с. 76).

Згідно із довідкою № 892, виданою виконавчим комітетом Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19.08.2020 року, позивач проживав і був зареєстрований на день смерті зі спадкодавцем (а.с.61).

На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт № 121 від 05.09.2018 року на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с.8-9).

Право власності на спірний житловий будинок станом на 31.12.2012 року не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 19.09.2018 року № 5208 (а.с.11).

Згідно копії спадкової справи № 74/2020 за 1996 рік (а.с.43-71), спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

Померлий залишив заповіт, посвідчений 11.04.1990 року секретарем Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 68).

Зі змісту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №0 від 04.11.2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 77).

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до приписів ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно. п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22.12.1995 року судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання права власності на майно.

Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем померлого батька, зважаючи на відсутність у позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на майно у нотаріуса або в уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа, суд вважає за потрібне задовольнити позовну заяву та визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем за його клопотанням.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1296 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовну заяву.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік