Справа № 152/281/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 квітня 2021 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді - Мельник А.Г.

за участі секретаря судового засідання - Сербіної М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження по суті цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

вимоги позивача: про звільнення від сплати заборгованості по аліментах

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1. Позивач 1 березня 2021 року звернувся до суду з цим позовом та вказав, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2006 року по 17 серпня 2010 року. Під час спільного проживання у шлюбі, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дочку ОСОБА_3 , в свідоцтві про народження якої, позивач записаний батьком. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем припинили сімейні відносини всього на один місяць, оскільки в подальшому помирилися та продовжили проживати разом однією сім`єю до 16 червня 2020 року. За цей час відповідач народила ще двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в свідоцтві про народження якого позивач записаний батьком) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батьком якої є позивач, однак в актовому записі про народження відповідачка вказала та записала батька зі своїх слів відповідно до частини першої статті 135 СК України). В серпні 2016 року позивач з відповідачем посварилися, а тому остання звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Рішенням Шаргородського районного суду від 13 вересня 2016 року ухвалено стягувати з позивача аліменти на корить відповідача на утримання двох дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дітей позивач з відповідачем в жовтні 2016 року знову помирилися та почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, спільно виховували та утримували дітей. Позивачу невідомо, чи відповідач зверталася до суду із заявою про видачу виконавчого листа про стягнення з нього аліментів для примусового виконання, оскільки вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, позивач матеріально утримував дітей. Наразі ж відповідач звернулася до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) із вимогою про примусове стягнення з позивача аліментів та заборгованості по аліментам, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 10 серпня 2016 року по 1 жовтня 2020 року. Заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 становить 156 750 грн. Позивач вказує, що з 13 вересня 2016 року по 16 червня 2020 року, він дійсно проживав однією сім`єю з відповідачем та їхніми спільними дітьми, приймав участь у вихованні дітей та вів спільне господарство з ОСОБА_2 , матеріально утримував дітей. З 17 листопада 2016 року позивач працював в TОB «СІЛЬПО-ФУД» на посаді фахівця з ремонту автомобілів у Службі технічного обслуговування Департаменту технічного забезпечення Офісу операційної транспортної логістики Управління логістики та отримував заробітну плату, частину якої перераховував через термінали в м. Києві на рахунки відповідача для утримання дітей. Окрім того, по приїзду додому позивач також привозив іншу частину заробітку та вони з відповідачем витрачали кошти на потреби сім`ї та на утримання дітей, тому відповідач не подавала виконавчий лист для примусового виконання до ДВС. 9 лютого 2021 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. Після припинення сімейних відносин в червні 2020 року позивач перерахував на рахунок відповідача кошти на утримання дітей на загальну суму 16067 грн. Вважає, що намагання відповідача стягнути з нього заборгованість по аліментам є необґрунтованими і його слід звільнити від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року. Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 156750 грн за період з 10 серпня 2016 року по 1 жовтня 2020 року на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2-4).

2. На підтвердження позовних вимог позивач надав копію довідки виконавчого комітету Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, копії рішень Шаргородського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів, копію ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області про видачу дублікату виконавчого документа, копію розрахунку, копію довідки з місця роботи, копію довідки про доходи, копії квитанцій про перерахунок коштів, копію трудової книжки.

3. Відповідач відзиву на позов не подала.

ІІ. Пояснення учасників справи.

4. Позивач позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві. Додатково пояснив, що дійсно з 13 вересня 2016 року по 16 червня 2020 року він разом з відповідачкою проживали разом та утримували дітей. Про рішення суду, яким з нього стягнули аліменти йому було відомо, оскільки визнав позовні вимоги відповідачки. Крім цього, пояснив, що в подальшому бажає приймати участь у вихованні та утриманні дітей.

5. Відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в частині спільного проживання з позивачем та матеріального утримання дітей за період з 10 серпня 2016 року по 1 липня 2020 року. Пояснює, що вона після ухвалення рішення про стягнення аліментів пред`явила виконавчий лист до виконання в 2016 році. Однак цей виконавчий лист загубився, а оскільки вона дійсно продовжила проживати з позивачем і він надавав кошти на утримання їхніх спільних дітей, то вона до 2020 року не цікавилася долею цього виконавчого провадження. В 2020 року після припинення спільного проживання, відповідач звернулася до виконавчої служби, де їй повідомили про втрату виконавчого листа. Тому за заявою державного виконавця Шаргородським районним судом було видано дублікат цього виконавчого листа. Державний виконавець розрахував заборгованість по аліментах.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. Ухвалою суду від 9 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в строк до 26 березня 2021 року відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачу строк до 8 квітня 2021 року для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с.37).

7. Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу за адресою її реєстрації (а.с.36). Згідно з поштовими повідомленнями, відповідач отримала вищевказані документи 15 березня 2021 року (а.с.40).

ІV. Фактичні обставини встановлені Судом.

8. Згідно з копією довідки виконавчого комітету Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 22 січня 2021 року №49, ОСОБА_1 , з 13 вересня 2016 року по 1 червня 2020 року дійсно проживав однією сім`єю, приймав участь у вихованні дітей, вів спільне господарство з ОСОБА_2 (а.с.7).

9. Відповідно до копії рішення Шргородського районного суду Вінницької області від 17 серпня 2010 року, справа № 2-513/2010 р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.8).

10. Згідно із копією витягу з сайту «Судова влада» у Шаргородському районному суді Вінницької області розглядалися справи: №152/1270/16-ц, провадження №2/152/559/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів та справа № №152/1270/16-ц, провадження №6/152/15/20 за заявою старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про видачу дубліката виконавчого листа відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів (а.с.9).

11. Відповідно до копії рішення Шргородського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року, справа № 152/1272/16-ц, наданий з Єдиного державного реєстру судових рішень, з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина та дочки в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 серпня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-11).

12. Згідно із копією ухвали Шргородського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2020 року, справа № 152/1272/16-ц, наданої з Єдиного державного реєстру судових рішень, заяву старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС Цеентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пацуріної О.В. задоволено та видано дублікат виконавчого листа відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів (а.с.12-13).

13. Відповідно до копії повідомлення старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС Цеентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пацуріної О.В., у РВ ДВС знаходиться виконавчий лист Шаргородського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року. Заборгованість по аліментам станом на 1 жовтня 2020 року становить 156750 грн (а.с.14-15).

14. Згідно із копією довідки ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» від 14 грудня 2020 року б/н, ОСОБА_1 працює в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на посаді фахівця з ремонту автомобілів у Службі технічного обслуговування Департаменту технічного забезпечення Офісу операційної транспортної логістики Управління логістики з 17 листопада 2016 року та на час видачі довідки (а.с.16).

15. Відповідно до копії довідки про доходи від 2 грудня 2020 року №007314/СФ, ОСОБА_1 отримав у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» заробітну плату за період з 17 листопада 2016 року по 30 листопада 2020 року на загальну суму 625159,78 грн (а.с.17).

16. Згідно із копією квитанції від 6 травня 2020 року №38491958, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 1200 грн (а.с.18).

17. Відповідно до копії квитанції від 5 червня 2020 року №39649488, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 2800 грн (а.с.19).

18. Згідно із копією квитанції від 19 червня 2020 року №40182930, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 6500 грн (а.с.20).

19. Відповідно до копії квитанції від 26 червня 2020 року №40471854, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 200 грн (а.с.21).

20. Згідно із копією квитанції від 8 липня 2020 року №40921669, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 600 грн (а.с.22).

21. Відповідно до копії квитанції від 11 липня 2020 року №41058516, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 300 грн (а.с.23).

22. Згідно із копією квитанції від 25 липня 2020 року №41621862, ОСОБА_1 здійснив мобільний переказ коштів на суму 51 грн (а.с.24).

23. Відповідно до копії квитанції від 22 серпня 2020 року №42788950, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 2810 грн (а.с.25).

24. Згідно із копією квитанції від 22 серпня 2020 року №42789034, ОСОБА_1 здійснив мобільний переказ коштів на суму 75 грн (а.с.26).

25. Відповідно до копії квитанції від 14 вересня 2020 року №43764497, ОСОБА_1 здійснив мобільний переказ коштів на суму 31 грн (а.с.27).

26. Згідно із копією квитанції від 21 вересня 2020 року №44085770, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 3000 грн (а.с.28).

27. Відповідно до копії квитанції від 6 жовтня 2020 року №44735751, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 300 грн (а.с.29).

28. Згідно із копією квитанції від 23 жовтня 2020 року №45499804, ОСОБА_1 здійснив переказ коштів на суму 1000 грн (а.с.30).

29. Відповідно до копії трудової книжки Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , звільнений з посади за власним бажанням, з ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» 9 лютого 2021 року (а.с.31-32).

30. Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що позивач та відповідач дійсно проживали разом з 10 серпня 2016 року по 16 червня 2020 року, вели спільне господарство, після чого позивач покинув сім`ю та почав проживати окремо. Під час проживання сторін, позивач приділяв належну увагу матеріальному утриманню дітей. Про обставини утримання позивачем спільних дітей після припинення спільного проживання з відповідачем свідкам нічого не відомо.

V. Оцінка Суду.

31. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

32. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

33. Згідно частини другої статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

34. Таким чином, Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості тільки у виняткових випадках. Платник має надати суду докази таких обставин. Зазначена вище норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

35. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

36. Відповідач визнала, що дійсно в період з 10 серпня 2016 року по 16 червня 2020 року вона фактично проживала з позивачем, вела спільне господарство, а позивач у свою чергу дійсно утримував їхніх спільних дітей. Крім цього, відповідач визнала, що позивач після того як вони припинили спільно проживати добровільно пересилав їй кошти на утримання спільних дітей відповідно до квитанцій, які є в матеріалах справи. Тому ці обставини не підлягають доказуванню. В суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або у добровільності їх визнання. Відповідач у зв`язку з цим просила не стягувати з позивача заборгованість по аліментах в період з 10 серпня 2016 року по 1 липня 2020 року. Разом з тим, вказала, що заборгованість з 1 липня 2020 року по 1 жовтня 2020 року підлягає стягненню на її користь.

37. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

38. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

39. Судом під час розгляду справи встановлено, що в період з 1 липня 2020 року по 23 жовтня 2020 року (тобто в період, коли сторони вже проживали окремо) позивач перерахував відповідачу кошти на утримання дітей на загальну суму 8167 грн (а.с.22-30). Як видно із розрахунку заборгованості по аліментах в період з 1 липня 2020 року по 1 жовтня 2020 року позивач повинен був би сплатити відповідачу аліменти на загальну суму 3989,33+3934,33+3934,33+3934,33=15792,32 грн (а.с.15). Таким чином позивач фактично добровільно сплатив відповідачу половину належної до сплати суми. Зокрема, відповідач в судовому засіданні підтвердила, що дійсно отримала від відповідача суми відповідно до копій квитанцій, які наявні в матеріалах справи. Відтак, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає, що позивач повинен виплатити відповідачу решту заборгованості по аліментах за вказаний період в сумі 7868,66 грн.

VІ. Розподіл судових витрат.

40. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

41. При подачі цього позову до суду позивач сплатив 1567,50 грн судового збору (а.с.1) як за позов майнового характеру. Оскільки позовні вимоги задоволено на 95 %, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 1567,50*95%= 1490 грн.

З цих підстав,

керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 141, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, Суд, -

у х в а л и в :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості від сплати аліментів - задовольнити частково.

2. Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами по виконавчому листу Шаргородського районного суду Вінницької області №152/1270/16-ц у розмірі 148881 (сто сорок вісім тисяч вісімсот вісімдесят одна) грн 33 коп. за період з 10 серпня 2016 року по 31 липня 2020 року.

3. В задоволенні решти позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах по виконавчому листу Шаргородського районного суду Вінницької області №152/1270/16-ц у розмірі 7868,66 грн за період з 1 серпня 2020 року по 1 жовтня 2020 року, - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1490 (одна тисяча чотириста дев`яносто) грн..

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 26 квітня 2021 року.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_2 , ід.№ НОМЕР_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянка України, зареєстрована по АДРЕСА_3 , фактично проживає по АДРЕСА_4 .

Головуючий суддя Андрея МЕЛЬНИК