ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 639/3033/20

провадження №22-ц/818/1936/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. ,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року у складі судді Гаврилюк С.М.,-

в с т а н о в и в :

19 травня 2020 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 9 653,05 грн за період з 01.03.2007 по 30.04.2020.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року позов КП «Жилкомсервіс» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 , за періоди з 01.03.2007 по 01.07.2017 та з 01.06.2019 по 30.04.2020 в загальному розмірі 7303 грн 65 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1590 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить задовольнити його апеляційну скаргу та винести правове рішення.

Зазначає, що судовий наказ від 24 червня 2019 року він отримав лише 12 жовтня 2020 року. Вважає, що судом не враховані його заперечення на позов, та вказує, що КП «Жилкомсервіс» не надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території належної якості.

Також зазначає, що судом стягнуто заборгованість за період з 2007 по 2020 рік, не звернувши увагу на те, що до 2014 року він не проживав, а також не застосував строки позовної давності. Звертає увагу на те, що він не обізнаний з правових питань та не знав про те, що потрібно подавати заяву про застосування строків позовної давності.

За надані послуги він сплачував частково саме в тому об`ємі, в якому вважав за потрібне з огляду на якість наданих послуг.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Проте, відповідач в порушення вимог закону за надані послуги в повному обсязі не сплачував кошти, у зв`язку з чим, починаючи з 01.03.2007 по 01.03.2020 року утворилась заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , яка підлягає стягненню на користь КП «Жилкомсервіс» за період з 01.03.2007 по 30.04.2020, з урахуванням вже стягнутої суми за судовим наказом від 24 червня 2019 року за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 у розмірі 2349,40 грн, на загальну суму 7303,65 грн (9653,05 - 2349,40 = 7303,65; де 9653,05 грн загальна сума заборгованості за період з 01.03.2007 по 30.04.2020). суд позбавлений можливості застосувати позовну давність, оскільки заяви від відповідача про застосування позовної давності до суду не надходило.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що Рішенням Харківської міської ради від 26.07.2006 року за № 69/06 створено КП «Жилкомсервіс» ( т.1 а.с. 25).

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 року за № 1186 визначено КП «Жилкомсервіс» виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади з управління будинком, спорудою або групою будинків ( т. 1 а.с. 24).

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893 , з подальшими змінами від 27.01.2012, 10.05.2017, 11.05.2018 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові (т.1 а.с. с.26-29).

Договір про надання житлово-комунальних послуг ( м. Харків) опубліковано у спеціальному випуску газети «Слобода» за 28 листопада 2006 року. Умовами договору передбачено , що його сторонами є КП «Жилкомсервіс» ( Виконавець ) та власник (наймач, орендар) квартири, інших житлових та/або нежитлових приміщень ( Споживач), предметом договору забезпечення Виконавцем надання послуг, зокрема, з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, визначено, розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата послуг здійснюється не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим, визначено права та обов`язки, відповідальність сторін договору, договір набуває чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо інше не буде заявлено сторонами в письмовій формі.( т. 1 а.с. 30).

Згідно довідки про реєстрацію у житловому приміщення осіб за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_1 та члени його родини (т.1. а.с. 11).

24 06.2019 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 у сумі 2349,40 грн Вказаний судовий наказ набув чинності 18.08.2019. (т. 1 а.с. 31).

Відповідно до довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг , наданої позивачем, сума заборгованості по особовому рахунку , АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 за отримані послуги за період з 01.03.2007 року по 30.04.2020 року становить 9653,05 грн. (а.с.7-10).

Як на підставу позовних вимог, КП "Жилкомсервіс" посилалося на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує обов`язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є підставою для стягнення суми заборгованості.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

За час дії спірних правовідносин, а саме за період з 01.03.2007 по 31.03.2020 року діяли Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі Закон №1875-ІV) та Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII).

Відповідно до ст.13 Закону №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 3 ст. 31 Закону №1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Пунктом 2частини 3статті 4Закону №2189-VIIIпередбачено,що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до положень частин 1, другої та третьої ст. 32 Закону №1875-ІV , плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до частин 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV , пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону №1875-ІV , пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території.

З довідки про нарахування та оплату житлово комунальних послуг за особовим рахунком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що за період з 01.03.2007 по 30.04.2020 року позивачем нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг здійснювалася не в повному обсязі.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідача за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

24 06.2019 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 у сумі 2349,40 грн Вказаний судовий наказ набув чинності 18.08.2019. (т. 1 а.с. 31).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі судового наказу від 24.06.2019 підлягає виключенню з суми позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апеляційної скарги, щодо не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що відповідач за вказаною адресою до 2014 року не проживав.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що він саме з 214 року користується послугами позивача за вказаною адресою.

З довідки про реєстрацію (т. 1 а.с. 11) убачається, що за спірною адресою зареєстровано родину ОСОБА_1 з 1998 року.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції строку позовної давності не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Врахувавши, що із заявою про застосування строків позовної давності відповідач, який особисто приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, не звертався до ухвалення рішення судом першої інстанції, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності за спірні періоди доводами апеляційної скарги не спростовується.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова