ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Харків

Справа № 953/15985/20

Провадження № 22-ц/818/1634/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Харківське обласне управління Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 7 жовтня 2020 року, постановлене суддею Шаренко С.Л.,

у цивільній справі за позовом про визнання неправомірними дій та стягнення матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати дії відповідача щодо стягнення з його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісійного збору за прийом платежів за споживання природного газу неправомірними, а також стягнути завдану матеріальну шкоду у розмірі 80,00 грн.

Позов мотивований тим, що при оплаті його матір`ю ОСОБА_2 послуг за споживання природного газу через філію АТ «Державний ощадний банк Україна» з неї вираховувалась додатково сума комісійного збору, але в подальшому їй стало відомо, що, як вважає позивач, вказані дії з боку відповідача є незаконними і комісійний збір має бути повернутий. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, тому позивач, як правонаступник, який підтримує права та інтереси своєї матері, звернувся із вказаним позовом.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 7 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику на підставі п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, оскільки позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки право на звернення ОСОБА_2 з вимогою про визнання неправомірними дії ХОУ АТ «Державний ощадний банк України» та відшкодування їй матеріальної шкоди в розмірі 80 грн., було її особистим немайновим правом, яке припинилося внаслідок її смерті, та не входить до складу спадщини, а тому позивач не має процесуальної дієздатності на звернення до суду з дійсним позовом.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Також апеляційна скарга містить клопотання про постановлення окремої ухвали відносно судді ОСОБА_3 з приводу істотного порушення вимог ЦК та ЦПК України, що призвело до неправомірного повернення його позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, є незаконним та необгрунтованим, а також зазначено, що суму, яку він просить стягнути у позові є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, які ОСОБА_2 мала намір за життя відшкодувати з відповідача, тому висновки суду не відповідають обставинам справи. Тоді як він, в порядку ст.1216, 1218, 1230 ЦК України, отримав право на відшкодування вказаної суми як спадкоємець після своєї матері.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

особисті немайнові права;

право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1227 цього Кодексу суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Статтею 1230 ЦК України встановлено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті особи, якій були заподіяні збитки в результаті невиконання договору, до складу спадщини входить право на відшкодування як реальних збитків, так і упущеної вигоди (стаття 22 ЦК). До спадкоємців переходить і право вибору способу відшкодування.

Так, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Посилання позивача на те, що він є правонаступником і спадкоємцем після смерті своєї матері та підтримує її права та інтереси, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для прийняття позову, оскільки вони стосуються реалізації права на отримання ненарахованих матері позивача та невиплачених останній за життя сум.

Аналіз норм ЦК України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування вже нарахованих, але невиплачених сум, або тих, які чітко визначені законом, тоді як у даному випадку виплата комісійного відшкодування залежить від вирішення немайнової вимоги позову про визнання неправомірними дій відповідача.

Крім того, зі змісту позову вбачається, що листами ОСОБА_2 було відмовлено в отриманні указаних сум від відповідача, тобто вони є оспорюваними, а не такими, що підлягають обов`язковій виплаті та за життя ОСОБА_2 ці кошти їй судом присуджені не були.

Отже, заявлені позовні вимоги не стосувалися захисту позивачем своїх спадкових чи особистих прав, свобод чи законних інтересів, оскільки в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» таким споживачем була ОСОБА_2 , а не позивач.

Щодо зазначення позивачем у своєму позові себе як правонаступника ОСОБА_2 , то судова колегія зауважує, що положення про процесуальне правонаступництво застосовуються на будь-якій стадії судового процесу і у будь-якому провадженні у разі, якщо б першочергово позивачем була сама ОСОБА_2 .

У тих випадках, коли правовідносини тісно пов`язані з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути.

При цьому, судова колегія наголошує на тому, що позивач у разі порушення його особистих чи спадкових прав не позбавлений права на їх судовий захист.

Таким чином, оскільки правонаступництво процесуальним та матеріальним законом в даному випадку не допускається, так як ці вимоги тісно пов`язані із особою ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, повернувши позов заявнику.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, будь-яких інших доводів щодо непогодження з мотивами районного суду відносно суті спору, викладеними у оскаржуваному рішенні, апеляційна скарга не містить.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо клопотання у апеляційній скарзі позивача про постановлення окремої ухвали відносно судді суду першої інстанції, то судова колегія не вбачає правових підстав для його задоволення, оскільки судом постановлено судове рішення, яке в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 7 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених вп.2.ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук