ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 708/58/21
Провадження № 22-ц/821/610/21
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

учасники справи:

позивач акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючої судді Івахненко О. Г.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги Банк обґрунтував тим, що ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 29 вересня 2011 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зазначає, що відповідач отримала кредитну картку, їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 7000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30.11.2020 має заборгованість за кредитним договором 25909,85 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 00,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 21409,96 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками 00,00 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 4499,89 грн, нарахована пеня 00,00 грн, нарахована комісія 00,00 грн, штраф (фіксована частина) 00,00 грн, штраф (процентна складова) 00,00 грн.

Банк звернув увагу, що кредитодавець може на власний розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.09.2011 станом на 30.11.2020 лише у розмірі 21409,96 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по його сплаті в заяві від 29.09.2011, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями, тому позовні вимоги Банку про стягнення простроченого тіла кредиту в сумі 21409,96 грн є необґрунтованими.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість у відповідача, станом на 30.11.2020, за тілом кредиту становить 00,00 грн, про що вказав позивач і при зверненні до суду.

Суд зазначив, що немає достатніх підстав вважати довідку про умови кредитування додатком саме до анкети-заяви, підписаної відповідачкою в АТ КБ «Приватбанк» 29.09.2011, а тому суд не бере її до уваги як належний доказ.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення даних позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 25 лютого 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно фактично звільнив боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

Зазначає, що відповідач відзив не надала та жодним чином не спростувала доводи позивача.

Вважає, що дії користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчить про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Крім цього, відповідач звертався до Банку із метою перевипуску карти.

Розрахунок заборгованості, який не оспорюється відповідачем, підтверджує розмір заборгованості, в тому числі, і за тілом простроченого кредиту.

Крім того, разом з анкетою-заявою 03.10.2011 відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», якою було визначено базову відсоткову ставку за користуванням кредитом 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості .

Також зазначає, що звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може призвести до неможливості здійснення виплати відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами і становити економічну небезпеку для країни.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та зобов`язань ЗАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк» (а.с. 68-69).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 червня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» зареєстроване як юридична особа 19 березня 1992 року, основний вид економічної діяльності, 64.19 інші види грошового посередництва (а.с. 67).

У відповідності до Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, АТ КБ «Приватбанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» (а.с. 66).

Згідно з відомостями з ЄДРПОУ від 01 березня 2018 АТ КБ «Приватбанк» має організаційну правову форму акціонерного товариства, правовий статус суб`єкта юридична особа, види діяльності за КВЕД 2010: 64.19. Інші види грошового посередництва; 64.92. Інші види кредитування; 64.99. Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); 66.11 Управління фінансовими ринками; 66.12. Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах; 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (а.с. 64).

29 вересня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 була підписана Анкета-заява № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 34).

В заяві, яка додана Банком до позовної заяви, містяться персональні дані ОСОБА_4 , визначено вид кредитної карти платіжка карта кредитка «Універсальна» та бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна/GOLD» у розмірі 3000 грн (а.с. 34 зворот).

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9103 від 03.10.2011, базова процентна ставка в місяць (із розрахунку 360 днів у році) становить 2,5 %, розмір щомісячних платежів становить 7% заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів визначено до 25 числа місяці, наступного за звітним, штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням більше ніж на 30 днів становить 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості та комісії, пеня за невчасне погашення заборгованості, яка вираховується як Пеня=пеня (1)+пеня(2), де пеня (1)=базова процентна ставка по договору/30 нараховується за кожен день, а пеня(2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн і більше (а.с. 35).

Згідно паспорту ОСОБА_3 09.08.2013 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , після укладення якого змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 62-63).

Згідно довідки про видачу кредитних карток, ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки: 03.10.2011 № НОМЕР_1 , термін її дії 06/15; 17.01.2016 № НОМЕР_2 , термін дії 01/20; 18.03.2016 № НОМЕР_2 , термін дії 01/20 (а.с. 33).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), їй було встановлено наступні кредитні ліміти: 03.10.2011 старт карткового рахунку, 03.10.2011 1400 грн, з 03.10.2011 300 грн, з 29.05.2012 2000 грн, з 08.08.2013 4000 грн, з 09.08.2013 4000 грн, з 11.08.2013 - 4300 грн, з 05.12.2013 7000 грн, з 22.10.2014 5450 грн, з 12.01.2015 7000 грн, з 03.09.2018 0,00 грн (а.с. 32).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які діяли на підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 та виписку по рахунку (а.с. 26-31, 36-61).

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, яка підлягає стягненню, станом на 30.11.2020 становить 21409,96 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 0,00 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 21409,96 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 4499,89 грн, заборгованість по комісії 0,00 грн, заборгованість по пені 0,00 грн (10-25).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Черкаським апеляційним судом, згідно до вимог п. 2) ч. 7 ст. 128 ЦПК України, вся судова кореспонденція надсилалась сторонам на вказані ними поштові адреси.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень сторони отримали ухвалу про відкриття апеляційного провадження, а ОСОБА_1 також апеляційну скаргу.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 з підстав зняття останньою кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 29.09.2011.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, в розрахунку заборгованості, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), яке в розрахунку Банка має дві складові: поточне тіло кредиту (0,00 грн) та прострочене тіло кредиту (21409,96 грн), вказував на наявність заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, проте просив стягнути із ОСОБА_1 лише заборгованість за простроченим тілом кредиту.

АТ КБ «ПриватБанк», на підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором, до суду першої інстанції надано копію анкети-заяви про приєднання ОСОБА_7 до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу кредитної картки із зазначенням її строку дії, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку боржника.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (29.09.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.01.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав Банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Тому, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Проте, Банк, вказуючи на тіло кредиту, зазначив, що воно складається з двох частин поточного тіла кредиту та простроченого тіла кредиту.

З розрахунку заборгованості вбачається, що він виконаний у формі таблиці із зазначенням відповідних граф, зокрема поточне тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, а в кінці розрахунку зазначені, як висновок, остаточні суми на кінець періоду за який вони виконані. При цьому, в розрахунку зазначено, що поточне тіло кредиту дорівнює 0,00 грн, а прострочене тіло кредиту 21409,96 грн, тобто сума яку Банк і зазначає як тіло кредиту (а.с. 25 зворот).

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до Постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року встановлено: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Разом з тим, із поданої Банком виписки по рахунку вбачається, що вона взагалі не містить даних щодо посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Тобто, надана виписка по рахунку відповідача складена Банком з порушенням вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також слід зауважити, що надані Банком довідки про зміну умов кредитування та про видані кредитні картки також не містять даних щодо посади особи, яка їх склала, що не дають змогу ідентифікувати вказану особу.

При цьому, розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових.

Дослідивши надані Банком докази, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції щодо безпідставності вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві від 29.09.2011.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20).

Разом з тим, матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9103, яка підписана відповідачем 03.10.2011, згідно якої сторони погодили, зокрема, базову відсоткову ставку в місяць (2,5%), розрахунок щомісячних платежів та порядок нарахування пені, штрафів.

Отже, підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до положень ст. ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, а висновок суду першої інстанції про те, що вказана довідка не є додатком саме до анкети-заяви, підписаної відповідачкою в АТ КБ «ПриватБанк» 29.09.2011, не відповідає фактичним обставинам справи. Спростування наведених висновків не було надано відповідачем по справі.

Посилання суду першої інстанції на те, що Банк порушив положення ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», не повідомивши позичальника про умови кредитування та не погодивши з ним такі умови, не містять правового обґрунтування, оскільки відповідачка не заперечувала проти позову, не спростовувала факт підписання нею довідки про умови кредитування, про погодження з нею таких умов кредитування, не посилалася вона й на порушення Банком положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічні висновки містить Постанова Верховного Суду від 07 квітня 2021 року, справа № 724/970/20, провадження № 61-1620 св 21.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів наявності заборгованості за тілом кредиту, проте прийшов до помилкового висновку, що Довідка про умови кредитування, яка підписана відповідачем, не є частиною спірного Договору та порушення Банком ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Доводи скаржника щодо безпідставного звільнення судом першої інстанції від сплати відсотків відповідачем не заслуговують на увагу, оскільки Банк, звертаючись в суд з позовом, не ставив вимоги про стягнення відсотків, а навпаки, вказуючи на наявність заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, зазначав, що стягненню підлягає саме 21409,96 грн простроченого тіла кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного рішення, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Враховуючи, що рішення суду змінюється в частині мотивації, судові витрати необхідно залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Судові витрати залишити за сторонами.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак