ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2641/21 Справа № 180/1723/20 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

19 квітня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Демченко Е.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Первинним оглядом МСЕК 11.02.2009 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 150000 гривень, яку просив стягнути з відповідача (а.с.1-3).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом - задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 65 000 гривень, з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, також вирішено питання судових витрат (а.с.39-41).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення в частині визначення суми моральної шкоди, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 150 000 грн.(а.с.47-48).

В апеляційній скарзі АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині розміру відшкодування шкоди, зменшивши розмір стягнутої суми з 65 000,00 грн. до 40 000,00 грн., з утриманням податків та зборів (а.с.50-53).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів протягом 43 років 06 місяців на посаді електрослюсаря, машиніста екскаватора, підземного гірника, ГРОВ 5 р., бригадира основного виробництва, підземного кріпильника (а.с.5-6).

Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 11.02.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності, 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями 35% радикулопатія, 10% ВСП, 15% ХОЗЛ, 5% туговухість, з 11 лютого 2009 року безстроково (а.с.9).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.01.2009 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: напруженість зовнішньої роботи з переважною участю м`язів плечового поясу, напруженість зовнішньої роботи з переважною участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба, підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни, робоча поза (вимушена), нахили корпусу, температура, відносна вологість, шум, рівень пилу, рівень марганцю (а.с.7-8).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції посилався на положення ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України та дійшов висновку про встановлення факту завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.01.2009 року встановлено причини виникнення професійного захворювання: напруженість зовнішньої роботи з переважною участю м`язів плечового поясу, напруженість зовнішньої роботи з переважною участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба, підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни, робоча поза (вимушена), нахили корпусу, температура, відносна вологість, шум, рівень пилу, рівень марганцю (а.с.9).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 11.02.2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності, 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями 35% радикулопатія, 10% ВСП, 15% ХОЗЛ, 5% туговухість, з 11 лютого 2009 року безстроково (а.с.9).

Таким чином, умови праці на АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» за всіма параметрами є шкідливими, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції було враховано роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, та взято до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 50%, який встановлено безстроково, встановлення третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали та вірно визначив розмір моральної шкоди у розмірі 65 000 грн., тому доводи апеляційної скарги з цього приводу колегія суддів відхиляє, як безпідставні.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про часткове задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача з приводу того, що суд не навів мотивів, які б свідчили про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування, а також доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції значно завищений розмір стягнутої з них суми моральної шкоди, колегія суддів не може прийняти до уваги, з огляду на те, що судом в повній мірі врахував тяжкі зміни життєвих зв`язків позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості та дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 65 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності неправомірних дій з боку відповідача та недоведеності ступеню страждань позивача є безпідставними.

Посилання в апеляційних скаргах на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" - без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: