Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1731/21
Номер провадження2/711/1569/21
РІШЕННЯ
20 квітня 2021 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.,
представника відповідача Коваленко А.П.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,-
До Придніпровського районного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди звернувся ОСОБА_1 .
У позові зазначила наступне. ОСОБА_1 , старший сержант поліції, проходив службу в Чорнобаївському відділі поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з 07.11.2015 р. по 15.03.2019 р. на посаді помічника чергового сектору реагування патрульної поліції № 4 Чорнобаївського відділу поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Звільнений, захворювання, що спричинило інвалідність пов`язане з проходженням служби у поліції підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 р. у справі 580/327/20, стягнуто з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 15.03.2019 в сумі 6678 грн. 52 коп, стягнуто з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.10.2017 в сумі 2718 грн. 85 коп. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 р. у справі № 580/327/20, Апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області залишено без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 р. без змін. Ухвалою Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 580/327/20, відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ГУНП у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 р. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Черкаській області про стягнення коштів. Тобто, судовим рішенням підтверджено протиправність та не законність прийнятого рішення Відповідачем.

Незаконною невиплатою позивачу заробітної плати починаючи з березня 2016 - була завдана моральна шкода, яка полягає у наступному: душевні страждання посилювались тим, що він понад 20 років віддав власного життя правоохоронній діяльності, змоги найняти собі адвоката не мав, оскільки на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, дружина не працює. До основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на правовий захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень правового захисту (забезпечення) в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме правовій стабільності, забезпечуватиме правову справедливість, верховенство права та довіру до держави; гарантування державою цього права, як складової конституційного права на правовий захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй. Основними завданнями правової держави є створення умов для реалізації правових, соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання правової допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Отже, забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, як складова частина ст.1 Конституції України, відповідно до якої: Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Порушення права позивача на заробітну плату, спричинили у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.

Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також, завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі та гідності з тих підстав, що мені довелося присвятити багато свого часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права.

Позивачу притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час здійснення розгляду запиту на добровільну виплату заборгованості заробітної плати в поза судовому порядку, сприймалося позивачем, як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача, було порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою. Крім того, доводилося додатково дисциплінувати, доводилося витрачати набагато більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити як повсякденну роботу, зокрема побутову. Гострота цих переживань посилюється тим, що в позивача загострене почуття справедливості. Більш того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, з яким змушений додатково пояснювати чому він став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Незаконною виплата заробітної плати на протязі 57 місяців позивачеві була завдана моральна шкода в розмірі 348 000 грн. 00 коп., а також через тривай час витрачений на відновлення своїх прав, що понад зайняло 9 місяців.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 19.12.2018 у справі №640/14909/16-ц, зробив наступні висновки: Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків втрат немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.2371 кодекс передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний Ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових відносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що доведено преюдиціальним судовим рішенням в адміністративній справі та згідно з ч.4 ст.82 ЦПК не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.2371 КЗпП здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена також, Верховним Судом України в постанові від 25.04.2012 у справі №6-23цс12. Таким чином, з вищезазначеної постанови можна зробити наступні висновки: 1. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад виплатою заробітної плати), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. 2. КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. 3. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом виплати заробітної плати, а має самостійне юридичне значення. 4. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що доведено преюдиціальним судовим рішенням в адміністративній справі та згідно з ч.4ст.82 ЦПК не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Гідність - це поняття моральної свідомості, що виражає уявлення про цінність всякої людини, як моральної особистості, а також категорія етики, що означає особливе моральне ставлення людини до самої себе і ставлення до неї з боку суспільства, в якому визнається цінність особистості. Поняття гідності вживається у законодавствах численних країн та у міжнародному праві.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п.13 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

У зв`язку із вчиненням Відповідачем протиправних дій, невиконання ним умов трудових договорів, та безпідставного систематичного порушення моїх прав, позивачу завдано моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідно до ст.ст. 23, 216 ЦК України та яка полягає у наступному: у спричиненому мені тяжкому психологічному шоці у момент, коли позивач дізнався, що частину заробітної плати не виплачували всупереч приписам чинного законодавства. За декілька секунд він згадав майже всі свої зусилля, які прикладав для здійснення та сумлінного виконання своїх обов`язків, в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень Відповідача, що передували невиконання ним своїх зобов`язань; у нехтуванні Відповідачем законних прав позивача на відпустку, заробітну плату за договором; у незаконності дій Відповідача щодо невиконання умов договору стосовно оплати праці, починаючи із грудня 2016 р. по дату звільнення; у використанні Відповідачем свого домінуючого положення, що призводе до вчинення ним протиправних дій які він дозволяє собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб. Всі ці обставини значно підсилюють психологічне розчарування можливості відновлення своїх прав, через такі дії Відповідача. З моменту виникнення такого протиправного ставлення Відповідача до позивача, останній перебуває в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених Відповідачем його законних прав. Невиплата заробітної плати позначилась на можливостях належно забезпечувати свою родину, що викликало у душевні страждання та постійну тривогу.

Завдану Відповідачем мені моральну шкоду оцінює у розмірі 250 319 грн. 00 коп. Конституцією України (ч.2 ст.19) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно змісту ч.1, 3 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно ч.1 ст.55 Основного Закону кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, який покладає обов`язок доведення відсутності вини на відповідача. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями ич бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Заробітна плата позивача на даний час згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду не виплачена.

За кожен місяць порушення права на вчасну виплату заробітної плати, позивач оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, на момент звернення до суду (у січні місяці 2021 р. для працездатних осіб 6 000 грн. ( ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Порушення його трудових прав розпочалося з березня 2016 р., отже, з березня 2016 по грудень 2020 р минуло 58 місяців (10 місяців (2016) + 12 місяців (2017) + 12 місяців (2018) + 12 місяців (2019) + 12 (2020)). 6 000 грн. * 58 місяців = 348 000 грн.

Щодо застосування розрахунку. Відповідно до постанови Верхового Суду від 26.02.2020 р. у справі № 914/263/19, зроблений наступний правовий висновок: П.6.3. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. П.6.4. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. П.6.5. Отже, під поняттям «моральна шкода» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. П.6.7. Судами встановлено, що позивачем заявлено до стягнення моральну шкоду в сумі 147 600 грн за період з листопада 2015 р. по жовтень 2018 р. в розмірі однієї мінімальної заробітної плати (4 100 грн.) за кожен місяць завданої шкоди та помноженого на період часу, протягом якого рішення суду не виконано (36 місяців). (4 100 грн Х 36 місяців = 147 600 грн). Таким чином, Верховний Суд допустив таку величину, як розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди.

Відповідно до п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19) від 01.09.2020 року визначено, що виходячи з положень ст. 16 та ст. 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До відповідача не подано іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав, що наведені в даній позовній заяві. Оригінали доказів, які додані як копії до позовної заяви знаходяться у позивача.

На підставі викладеного та згідно до ст.ст. 21, 36, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 216 ЦК України, ст.ст. 3, 22 ЗУ «Про оплату праці» та керуючись ст.ст.175- 177 ЦПК України просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 348 000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 22.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

01.04.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача, у якому просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема зазначають, що позивач звільнився зі служби за власним бажанням. Грошове забезпечення отримував в межах асигнувань, затверджених кошторисом в межах граничних норм.

Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог на підставах, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 (справа №580/327/20) стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 15.03.2019 в сумі 6678 грн. (шість тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 52 коп., заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.10.2017 в сумі 2718 (дві тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 85 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково, змінено пункт другий резолютивної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, виклавши його в наступній редакції: Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на ОСОБА_2 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 15.03.2019 в сумі 4 528,82 (чотири тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 82 копійки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення Черкаського окружного адміністративного суду у даному випадку має преюдиціальне значення, факт невиплати доплат за службу у нічний час, підтверджений рішенням суду і не підлягає доведенню,а тому посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивач отримував грошове забезпечення в межах граничних норам,які встановлені НП України, судом до уваги не беруться.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Позивачем зазначено, що у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних переживаннях, постійній психоемоційній напрузі, нервозності, дратівливості, порушення сну, гіпертонічних кризах, побоювання про майбутній стан здоров`я, душевних стражданнях та приниженні честі та гідності, порушення стану душевної рівноваги, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

З огляду на те, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати у вигляді доплати за службу у нічний час за період з 01.03.2016 по 15.03.2019 в сумі 4528,82 грн., останній зазнав душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна ОСОБА_1 , може бути оцінена в розмірі 700,00 грн.

Відповідно до 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо стягнення в дохід держави судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.10, 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (, місцезнаходження: вул. Смілянська, 57 м. Черкаси, 18036) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 700 грн.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (, місцезнаходження: вул. Смілянська, 57 м. Черкаси, 18036) на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 27.04.2021.

Головуючий: Н. М. Кондрацька