Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2021 Справа №607/16882/14-ц

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю присяжних Камаш Н. Я.,

Штопко Ю. С.,

секретаря судового засідання Киреньки Г. Я.,

прокурора Галаса Н. В.,

особи, щодо якої розглядається питання,

пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_1 ,

законного представника ОСОБА_2 ,

представника КНП «ТОКПЛ» ТОР,

лікаря-психіатра Гач М. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за заявою генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП «ТОКПЛ» ТОР) Шкробот В. В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що у ОСОБА_1 наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих; суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від сестри ОСОБА_2 . На підставі цих відомостей ОСОБА_1 був оглянутий лікаремпсихіатром ОСОБА_3 у приймальному відділенні КНП «ТОКПЛ»ТОР о 12 год. 18 хв. 16 квітня 2021 року, яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. Також ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарівпсихіатрів КНП «ТОКПЛ» ТОР, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію ОСОБА_1 згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода особи на госпіталізацію відсутня у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від запропонованої госпіталізації, тому генеральний директор КНП «ТОКПЛ» ТОР просить винести рішення про його примусову госпіталізацію.

В судовому засіданні представник КНП «ТОКПЛ»ТОР Гач М. П. заяву підтримала, просила суд її задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні проти госпіталізації та лікування не заперечував.

Законний представник ОСОБА_2 підтримала заяву про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку її брата. Пояснювала, що ОСОБА_1 припинив приймати ліки через що стан його здоров`я значно погіршився, він став неспокійним і дратівливим, після чого вона звернулася за допомогою до лікарів.

Прокурор Галас Н.В. підтримав заяву про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку до КНП «ТОКПЛ» ТОР без його згоди, оскільки останній хворіє на тяжкий психічний розлад та потребує допомоги у зв`язку із погіршенням цього стану.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив.

Як вбачається із висновку комісії лікарівпсихіатрів, пацієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , поступив на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР 16 квітня 2021 року, за направленням поліклінічного відділення в супроводі сестри з діагнозом важка розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості.

Анамнез: дитина від першої вагітності, пологи у матері були стрімкими, з ускладненнями, народився недоношеним. Психопатологічна спадковість обтяжена мати психічно хвора, часто лікується в КНП «ТОКПЛ» ТОР. З раннього дитинства пацієнт відставав в психомоторному розвитку від своїх однолітків. Ходити та говорити почав в 3 роки. Відвідував дитячий садок для дітей з порушеннями мови та ДЦП. Три роки навчався в спецшколі для розумово відсталих дітей.

Неодноразово лікувався в умовах стаціонару 8, 9, 1 відділень КНП «ТОКПЛ» ТОР. Являється інвалідом І групи з дитинства довічно. Зі слів сестри вдома періодично буває дратівливим, збудливим, подразливим, не сприймає зауважень, критики. Трудові навики елементарні. Час проводить пасивно. Потребує допомоги при виконанні сангігієнічних процедур (не може самостійно помитися, поголитися, одягнутися), при навиках, в яких задіяна дрібна моторика пальців (зав`язати шнурки, застібнути гудзики), не може самостійно взяти собі їсти. Остання виписка із стаціонару 26 червня 2020 року. Поступає повторно на стаціонарне обстеження та лікування у зв`язку із погіршенням психічного здоров`я впродовж останніх тижнів став неспокійним, збудливим, конфліктує, свариться з рідними, погрожує словесно, вживає нецензурну лексику.

Комісія лікарівпсихіатрів КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР вважає, що ОСОБА_1 потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди та відповідно до його психічного стану, оскільки пацієнт страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарівпсихіатрів та інші відповідні матеріали.

В силу ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медикосоціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Рішенням Конституційного Суду № 2рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаряпсихіатра без судового контролю.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будьяка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи.

Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарівпсихіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Разом з тим, суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: поперше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; подруге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і потретє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Судом встановлено, що станом на день звернення генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОРОСОБА_4 про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу», вимогам процесуального законодавства та є необхідною. У ОСОБА_1 наявний тяжкий психічний розлад, внаслідок чого останній не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано учасниками справи.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР Шкробота В. В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 264-265, 293-294, 339-342, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Заяву генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР в примусовому порядку.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Повний текст рішення суду складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська