Дата документу 19.04.2021
ЄУ № 942/1406/20
Провадження №2/942/86/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Чалого А.В.,

секретаря судового засідання Сіренко А.В.,

представника позивача Компанійця В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що в період з 12.02.1990 по 16.02.2010 її батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказала, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24.11.2010 по справі №2-1076/2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28.03.2011, в задоволенні її позову відмовлено та встановлено, що за життя її батько ОСОБА_2 не набув права власності на житловий будинок, розташований за вказаною вище адресою, а сам факт мешкання у вказаному будинку, не є підставою для встановлення факту належності на праві власності цього будинку ОСОБА_2 та визнання права власності за позивачем в порядку спадкування.

Посилаючись на відомості, надані Новопсковською селищною радою та Новопсковським РБТІ, позивач вказала, що зазначений житловий будинок не перебуває в комунальній власності селищної ради, не перебуває на обліку, як безхазяйне майно, а земельна ділянка за зазначеною вище адресою не перебуває у власності чи користуванні громадян.

Починаючи з дня смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично знаходиться у володінні позивача, вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується вказаним нерухомим майном, доглядає за будинком, підтримує його в належному стані, здійснює поточні ремонти, та станом до теперішнього часу продовжує безперервно, добросовісно, відкрито та безтитульно володіти цим майном більше десяти років.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 05.01.2021.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.01.2021 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 05.02.2021, у зв`язку з витребуванням доказів.

05.02.2021 суд ухвалив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.03.2021.

04.03.2021 розгляд справи відкладено до 09.04.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого по справі у щорічній основній відпустці.

В судове засідання позивач не з`явилась, з`явився її представник, який підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивач ОСОБА_1 більше десяти років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а тому наявні підстави для визнання за нею право власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.03.1992 Новопсковським районним відділом запису актів громадянського стану, свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого 24.07.2018 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, позивач ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 до зміни прізвища) є донькою ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 24.02.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Новопсковської селищної ради № 772 від 04.04.2011 та акта підтвердження проживання від 18.04.2016, ОСОБА_2 з 12.02.1990 по 16.02.2010 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Відповідно до листів Новопсковської селищної ради №138 від 23.05.2016, № 67 від 22.01.2020, згідно записів погосподарської книги, відомості щодо будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Листом № 187 від 23.01.2020 Новопсковська селищна рада повідомила, що будинок по АДРЕСА_1 , не перебуває у комунальній власності селищної ради.

Згідно інформації Бюро технічної інвентаризації Новопсковської районної ради № 68 від 16.03.2016, станом на 01.01.2013 нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , не було поставлене на облік як безхазяйне.

Листом № 522 від 04.03.2020 Новопсковська селищна рада повідомила, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває у власності чи користуванні громадян.

02.04.2010 на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки КП «Новопсковжитло» №11 від 23.01.2020 КП «Новопсковжитло» в 2019 році надавало транспортні послуги з вивезення гілля ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24.11.2010 по справі №2-1076/2010, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28.03.2011, вбачається, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до Новопсковської селищної ради про встановлення факту володіння будинком та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що після смерті батька ОСОБА_1 підтримує будинок по АДРЕСА_1 в належному стані, доглядає його, але не проживає в ньому, у зв`язку з відсутністю вікон та світла, яке вимкнули після смерті батька. У зв`язку з навчанням ОСОБА_1 з 2010 року по 2014 рік проживала у м.Луганськ, та з 2014 року по 2016 рік проживала у м. Києві.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству, в будинку по АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_2 , який помер в 2010 році, після його смерті ОСОБА_1 доглядає домоволодіння, утримує, вивозить сміття. В будинку ніхто не проживає, оскільки в ньому відсутні вікна та проводяться ремонтні роботи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, як на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з відкритим, добросовісним, безперервним володінням ним позивачем з 2010 року.

Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять добросовісність набуття нею спірного майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про власника спірного майна. Право власності на спірний будинок ні за ким не зареєстровано. Відсутні відомості і про прийняття даного будинку в експлуатацію.

За правилами частини першої статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Положеннями частини другої статті 335 ЦК України передбачено, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені.

Відомості про те, що житловий будинок взято на облік як безхазяйне майно відповідно до вимог статті 335 ЦК України, в матеріалах справи відсутні.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України).

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17)

Натомість ОСОБА_1 у позові просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок, на який відсутні відомості про прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності, однак законом в даному випадку це не передбачено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач користувалася будинком за адресою: АДРЕСА_1 , без належних правових підстав, оскільки спірний об`єкт не прийнятий в експлуатацію, а тому вказані обставини виключають можливість задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України, оскільки в її діях відсутня добросовісність.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, зокрема судовий збір, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 11-13, 80, 81, 89, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий органом 4452, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .

Представник позивача: Компанієць Вячеслав Валерійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000030 від 03.04.2014 року, адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Новопсковська селищна рада Новопсковського району Луганської області, , адреса: вул. Шкільна, 3, смт Новопсков, Луганська область.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А.В. Чалий