Справа № 175/4299/20
Провадження № 2/175/1250/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

26 квітня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської

області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Територіальна громада в особі Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку, в якому просили суд постановити рішення яким визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_1 надав до канцелярії суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові (а.с.41).

Позивачка ОСОБА_2 надала до канцелярії суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями, які повернулися до суду з відміткою в отриманні листа (а.с.31), відзив на позовну заяву не подавав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Третя особа Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області до судового засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою в отриманні листа (а.с.32), відзив на позовну заяву не подавали, а тому зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Повно та всебічно дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер №19001003, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення суду від 19 лютого 2007 року є співвласниками житлового будинку, а саме кожному належить 1/2 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно довідки про склад сім`ї №3153 від 01 грудня 2020 року, виданої виконкомом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в належному на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодінні, крім них зареєстровані члени їх сім`ї, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також згідно вищевказаної довідки про склад сім`ї у даному домоволодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , який позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є цілком чужою людиною, вони його ніколи не бачили та взагалі не знають (а.с.20).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 родич тих осіб, у яких в 2007 році позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали вищевказане домоволодіння (договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 04 лютого 2007 року (а.с.24-25) та з моменту купівлі якого відповідача по справі там ніхто ніколи не бачив та взагалі позивачі не знали, що він зареєстрований у їх домоволодінні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за місцем свої реєстрації, не проживає, що підтверджується Актом про фактичне місце проживання/не проживання осіб на території Обухівської селищної ради, виданого виконавчим комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року, згідно якого відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Згідно з відповіддю Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №340 від 02 квітня 2021 року на запит суду, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,за вищевказаною адресою зареєстрований з 11 квітня 2005 року, тобто до придбання позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищезазначеного домоволодіння (а.с.37).

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи вищевикладені обставини, а саме відсутність відповідача ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин більше 16 років та враховуючи той факт, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взагалі не знають та ніколи не бачили відповідача, а також враховуючи факт, що до теперішнього часу місце проживання відповідача ОСОБА_3 не відоме, у зв`язку з чим вони не мають змоги в добровільному порядку провести його зняття з реєстрації, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтовані та знайшли своє об`єктивне підтвердження в судовому засідання, тому вони підлягають задоволенню.

Оскільки позивачі не просили стягувати судові витрати з відповідача, суд залишає судові витрати за позивачами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 386, 391, 393, 405 ЦК України, 263-268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Озерянська Ж.М.