Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2584/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання Роман К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Вимоги позову мотивовано тим, що позивачка проживає в житловому будинку в АДРЕСА_1 , куди на початку 2020 року прийшов її родич відповідач ОСОБА_2 та повідомив, що він є одноосібним власником цього житлового будинку, має намір такий продати і їй необхідно шукати собі нове житло. Після цього позивачка вияснила, що 23.09.2009 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, належний її чоловіку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак позивачка вказує, що про існування заповіту їй чоловік за життя не повідомляв і вона вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки її чоловік хворів на онкозахворювання, часто їздив на лікування в м.Ужгород і в процесі поїздок відповідач поїхав з ним у Пийтерфолвівську сільську раду, де 30.01.2009 року було складено і посвідчено заповіт на користь ОСОБА_2 . Крім цього її чоловік був етнічним угорцем, української мови не знав, заповіт на угорську мову не перекладений. Якби її покійний чоловік мав намір залишити майно відповідачу, то обов`язково її б про це повідомив. Позивачка вказує, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і Ѕ частина такого належить їй, як дружині ОСОБА_3 , а інша частина набута нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. У зв`язку з наведеним позивачка просить суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 23 вересня 2009 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., у справі №370/09, зареєстрованого в реєстрі за №2179, на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 частку жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , недійсним в частині 1/2 частки; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.04.2021 року представник позивачки адвокат Попович В.І. подав до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить позовну вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку права власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без розгляду.

Сторони, їх представники та третя особа будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилися.

Представник позивачки адвокат Попович В.І. подав до суду письмову заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи у відсутність позивачки та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої визнає позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та просить суд такі задоволити, а також розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача Пийтерфолвівської сільської ради надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 19 липня 1973 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 19.07.1973 року.

За час перебування в шлюбі чоловік позивачки набув право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Так, згідно рішення комісії Виноградівської районної ради народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих №24 від 16 квітня 1992 року «Про повернення будинку вилученого від ОСОБА_4 , жителя с.Бобове» - «Розглянувши заяву гр. ОСОБА_5 про повернення будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , і вилученого від ОСОБА_4 , вирішено : « 1. Визнати, що гр. ОСОБА_4 був незаконно підданий репресіям, його господарство віднесено до куркульських з послідуючим вилученням майна. 2. На вимогу заявника ОСОБА_3 повернути житловий будинок і споруди, розташовані на одній лінії з ним, літня кухня, гаражі, сарай для дров, швейна майстерня, які знаходяться в АДРЕСА_2 спадкоємцям ОСОБА_4 . 3. Заявнику ОСОБА_3 виплатити в касу Петрівської сільської ради народних депутатів вартість прибудов зведених за рахунок бюджетних коштів в розмірі 27152.00 крб. 4. Враховуючи ту обставину гр. ОСОБА_4 помер Виноградівській нотаріальній конторі оформити свідоцтво про право на спадкування житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , який був вилучений від ОСОБА_4 ».

У Преамбулі Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що цим Законом ліквідуються наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян України, поновлюються їх права, встановлюються компенсація за незаконні репресії та пільги реабілітованим.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) поновлено реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Статтею 5 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна. Не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів. Заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набрання чинності цим Законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію згідно з цим Законом.

На підставі даного рішення комісії у першій половині 1992 року чоловік позивачки ОСОБА_3 з сімейних заощаджень у грошовій формі (у карбованцях) сплатив на бюджетний рахунок за частину домоволодіння кошти у визначеній рішенням комісії сумі - 27152.00 крб. (двадцять сім тисяч сто п`ятдесят два) крб.

Дана обставина (сплати грошових коштів) підтверджується печаткою в нижньому правому куті Рішення №24, - «ОПЛАЧЕНО 29 мая 1992 р. підпис».

Вказана сплата грошових коштів (доплата) за добудовані будівлі на території дворогосподарства по АДРЕСА_3 в сумі 27152 крб. сімейних грошових коштів стало підставою для видачі документів на право власності в цілому за чоловіком позивачки ОСОБА_3 шляхом видачі правовстрановчих документів.

Відповідно до Розпорядження Представника Президента України А.В. Поличко, - «Про визнання права влансоті на житлові будинки», - «1.Відповідно до рішення виконкомів сільських рад народних депутатів, висновкі міжрайонного малогопідприєсмтва технічної інвентаризації, керуючись інструкцією Міністертва комунального господарства УРСР,визнати право власності на житлові будинки з надвірними спорудами будівлями за громадянами, згідно з додатками №1 і визнати відповідні свідоцтва про право власності. 2.Виноградівському міжрайонному малому виробничому підприємству технічної інвентаризації / ОСОБА_6 / провести реєстрацію вказаних в додатку житлових будинків.».

Згідно Додатку №1 до розпорядження Представника Президента України від 27.08.1993 №292, за підписом секретаря державної адімінстрацїї ОСОБА_7 , - «Список громадян за якими визнано право власності в селах Виноградівського району Закарпатської області /складений згідно записів в по господарських книгах сільських рад народних депутатів/ - «1. ОСОБА_4 , адреса АДРЕСА_2 , доля власності в цілому» .

Згідно Свідоцтво про право на спадщину по закону, від 02.09.1993 року, виданого нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. на підставі статті 529 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємцями майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках кожний ОСОБА_3 , син мешканець АДРЕСА_4 . Свідоцтво складається з цілого жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Цей жилий будинок в цілому саманний, жила площа 89,1 кв.м. з належними до нього надвірними спорудами : Б-навіс саманний, В-літня кухня цегельна, Г-гараж саманний, Д - сарай цегельний, Е - сарай саманний. №1-2 - огорожа, розташованого на земельній ділянці колгоспу «Прикордонник» належного померлому на жилий будинок виданого Виноградівскою районною адміністрацією 27.08.1993 року та зареєстрованого в Виноградівському міжміському бюро техінвентаризації за №7 від 27 серпня 1993 року. Номер спадкової справи №128/92, зареєстровано в реєстрі за №1924. Вартість спадкового майна 40338 крб.

Відповідно до Технічного паспорта на вказаний будинок станом на 14.09.1993 року інвентаризаційна вартість будинку складала 40338 крб.

Врахувавши сплачені позивачкою та її чоловіком кошти в сумі 27152 крб., встановлено, що майно, яке належало на праві власності до розкуркулення ОСОБА_4 (побудоване в 1927 році) по вартості складало 13186 крб., тобто лише 1/4 частку. Іншу частину домоволодіння (Навіс, Літня Кухня, Гаражі, Сарай, Сарай, Ограждение) позивачка та її чоловік докупили за спільні сімейні кошти, тому вказаний спірний будинок слід визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 .

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність»,в редакції станом на 07.02.1991 року (Право власності подружжя) - «Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України»

Згідно ст.ст.22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, які діяли на час виникнення спільної сумісної власності, «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном».

Таким чином домоволодіння (житловий будинок з надвірними спорудами) в АДРЕСА_5 ) є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 , у зв`язку з чим кожному з подружжя належала 1/2 частина вказаного домоволодіння, тобто ОСОБА_3 не являвся одноосібним власником будинку із прибудовами.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Після оформлення всіх необхідних документів позивачка та її чоловік ОСОБА_3 переїхали проживати в даний будинок з надвірними спорудами, де провели капітальний ремонт, переробили терасу на веранду розміром 2,05x10,70 м, внаслідок чого загальна корисна площа будинку збільшилась на 21,9 кв.м. (з 168,0 кв.м. до 189,9 кв.м.), в подальшому замінили 14 вікон, придбали і встановили вхідні двері, провели опалення до будинку та інші види робіт.

За час перебування у шлюбі дітей у подружжя ОСОБА_8 не народилося.

В спірному будинку (домоволодінні) крім позивачки та її чоловіка в період з 1993 по 2009 роки ніхто не проживав, що стверджується довідкою Пийтерфолвівської сільської ради за № 02-23/189 від 05.03.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно серії НОМЕР_2 від 13.08.2020 року.

Позивачка, як єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті свого чоловіка спадщину прийняла у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та проживала разом з спадкодавцем у спадковому будинку, що стверджується довідками Пийтерфолвівської сільської ради за № № 02-23/189, 02-30/190 від 05.03.2020 року.

Однак заповітом, посвідченим секретарем виконкому Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 30.01.2009 року за реєстровим номером 02, спадкодавець ОСОБА_3 належне йому майно заповів відповідачу ОСОБА_2 .

На підставі даного заповіту завідувачем Виноградівської державної ноатріальної контори Боричок К.В. 23 вересня 2009 року видано спірне свідоцтво про право на спадщину за заповітом у справі №370/09, зареєстроване в реєстрі за №2179, в якому вказано - «на підставі заповіту посвідченого Пийтерфолвівською сільською радою 30 січня 2009 року і зареєстрованого в реєстрі за №2, спадкоємцем в цілому зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_6 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається із цілого жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_7 . Цей жилий будинок під літерою «А» в цілому саманний, Г-сарай цегляний, №1 - ворота металеві, №2 - огорожа металева, належного померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою 02 вересня 1993 року та зареєстрованого в Виноградівському бюро техінвентаризації».

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №21067500 від 23.09.2009 року, спадкова справа 47473856 (номер у спадковому реєстрі), 370/2009 (номер у нотаріуса), дата заведення : 21.07.2009 року. Місце зберігання : Виноградівська державна нотаріальна контора, 90300 Закарпатська обл.., Виноградівський р., м.Виноградів, вул.Миру,51, тел. (03143) 2-14-61, Спадкодавець : ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свідоцтво про право на спадщину Номер у Спадковому реєстрі : серія та номер бланка : ВМО 085509 , Дата видачі свідоцтва : 23.09.2009, номер в реєстрі нотаріальних дій. Спадкоємець : ОСОБА_2 , НОМЕР_3 , Ареса : с.Петрово вул. Мічуріна-8, Дата та час реєстрації : 23.09.2009 року».

Однак при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом не було з`ясовано, що спадкове майно - спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і відповідно до законодавства спадкодавцю належала на праві власності тільки Ѕ частина даного житлового будинку.

Таким чином видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок в цілому на відповідача ОСОБА_2 порушило права позивачки, як власника майна, у зв`язку з чим, в судовому порядку підлягає визнанню недійсним в частині Ѕ частки.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Конституцією України у ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовну вимогу про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку права власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до ст.207 ЦПК України слід залишити без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , мешканкою АДРЕСА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 23 вересня 2009 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., у справі №370/09, зареєстроване в реєстрі за №2179, на ім`я ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_6 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , недійсним в частині 1/2 частки.

Позовну вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку права власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийТ. Ю. Левко