Справа № 404/8569/19
Номер провадження 2/404/2308/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Мартиненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до Новомиргородської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності Відділу освіти, молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації, яка полягає у непроведені конкурсу на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області протиправною та зобов`язання Відділу освіти молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації провести конкурс на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області. В обґрунтування позову зазначив, що у грудні 2017 року відповідачем було укладено контракт із ОСОБА_2 та видано наказ від 01.12.2017 року № 368-к про призначення її на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області, з 05.12.2027 року строком на два роки. Оскільки контракт з вказаною особою у відповідача закінчувався 04.12.2019 року, позивач звернувся до відділу освіти, молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації з запитом про прийняття участі у конкурсі на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області. Проте відповідач листом від 30.11.2019 року № 01-28/590/1 повідомив позивача, що конкурс на вказану посаду проводитись не буде, так як дана посада не є вакантною. Як зазначив позивач, відмову від проведення конкурсу він вважає незаконною та такою, що суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про загальну середню освіту».

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_3 від 10 грудня 2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (том 1, а.с. 16).

У зв`язку з звільненням судді ОСОБА_3 , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 121-ОС/д, враховуючи що суддя ОСОБА_3 у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/8569/19, № провадження 2/404/2308/19 (розпорядження № 219 від 16.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/8569/19, № провадження 2/404/2308/19 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д.

Цивільну справу № 404/8569/19, № провадження 2/404/2308/19 прийнято до свого провадження, призначено судове засідння (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28.07.2020 року) (том 1, а.с. 117).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 вересня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача (вх. 46100 від 27.12.2019 року) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті, що призначене на 22 вересня 2020 року підготовчим засіданням. Розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі (том 1, а.с. 157- 58).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.10.2020 року клопотання представника відповідача задоволено та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (том 1, а.с. 165-166).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2020 року закрито підготовче провадження по вищевказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (том 1, а.с. 186).

За клопотанням позивача, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 лютого 2021 року замінено первісного відповідача Відділ освіти, молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації на належного відповідача Новомиргородську міську раду (том 1, а.с. 228).

Через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда відповідачем подано заяву (вх. № 12001 від 25.03.2021 року, том 1 а.с.230-232) про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» Новомиргородська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Звертаючись до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії до Новомиргородської міської ради як суб`єкта владних повноважень, позивач не врахував, що позовні вимоги спрямовані на здійснення публічно-владних управлінський функції, а відтак відповідач вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо задовлення клопотання відповідача, зазначив, що воно є необгрунтованим, оскільки дані відносини є трудовими, які виникли між фізичною особою та роботодавцем, тому розгляд вказаної справи повинен здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача подано через канцелярію суду заяву (вх. № 15810 від 21.04.2021 року) про розгляд справи за відсутності представника відповідача (том 2, а.с.1-10).

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , адвокат Язан Л.С., в судовому засіданні підтримала клопотання відповідача про закриття провадження у справі, зазначила що відносини які виникли між позивачем та відповідачем є публічно-правовими, оскільки підставою позову є визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши норми цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказав, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France)).

Крім того, у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Водночас особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, частини першої статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього Рішення Конституційного Суду України).

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Отже у Конституції України визначено, що у разі виникнення спору між будь-якими особами, він має розглядатися у національних судах з урахуванням правил юрисдикції та підсудності.

Єдине обмеження, встановлене Конституцією України, це пряма вказівка закону про обов`язковий досудовий порядок врегулювання такого спору.

У разі відсутності такої вказівки, будь-які обмеження доступу до суду є недопустимими й протирічать як міжнародним зобов`язанням України, яка ратифікувала Конвенцію, так і Конституційним засадам.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантією дотримання вказаними органами та їх посадовими особами таких вимог і є можливість оскарження цих рішень, дій чи бездіяльності до суду, оскільки у іншому випадку ця норма Конституції буде ілюзорною, а вказані органи та їх посадові особи, які мають широкий вплив на права як юридичних, так і фізичних осіб, матимуть можливість чинити свавілля.

Саме можливість судового розгляду, доступ до правосуддя і є тією основною гарантією законності дій державних органів та їх посадових осіб, як і законодавчо закріплений принцип відшкодування шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю таких органів чи їх посадових осіб.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У поданому у грудні 2019 року до суду в порядку цивільного судочинства позові ОСОБА_1 заявлена вимога про визнання бездіяльності Відділу освіти, молоді та спорту Новомиргородської районної державної адміністрації, яка полягає у непроведені конкурсу на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області протиправною та зобов`язання відповідача провести конкурс на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області.

Однак слід зазначити, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, є фізична особа.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

При цьому згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно- владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

У пункті 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністартивного судочинства України визначено що, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Суд зазначає, що у вказаному спорі не можна вважати, що між сторонами виникли трудові правовідносини, оскільки відповідно до статті 21 Кодексу Законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Важливими ознаками трудових правовідносин є підстави їх виникнення, змінення чи припинення. Цьому сприяють певні юридичні факти. До основних підстав виникнення трудових правовідносин належать: укладення трудового договору, адміністративно-правовий акт, факт обрання на відповідну посаду, факт погодження з відповідними особами, допуск працівника до роботи.

Тобто, можна зробити висновок, що трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору (власне трудові), і зміст якого полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, та зі створення належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем, а також відносини з приводу навчання й перекваліфікації за місцем праці та відносини, пов`язані з наглядом і контролем за додержанням трудового законодавства, вирішенням трудових спорів та працевлаштуванням громадян.

З обставин даної справи вбачається, що трудовий договір (контракт) між сторонами укладено не було, адміністративно-правового акту щодо призначення позивача на посаду директора навчально-виховного об`єднання «Новомиргородська загальноосвітня школа I-III ступенів № 2 - дошкільний навчальний заклад» Новомиргородської районної ради Кіровоградської області, як переможця конкурсу, як підстави виникнення трудових правовідносин, Новомиргородською міською радою не виносилося, тобто сторони не перебували у трудових відносинах.

Питання призначення на посаду керівника комунального закладу є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування, а дотримання порядку такого призначення, зокрема проведення конкурсу (про що заявлено позов) та прияйняття відповідного рішення конкурсної комісії про призначення є рішенням конкурсної комісії в розумінні пункту 9 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача та представника третьої особи, що зявлені позовні вимог спрямовані на здійснення публічно вланих управлінських функцій, оскільки предметом спору у цій справі є зобов`язання провести конкурс, за наслідком проведення якого повинно бути прийнято рішення конкурсної комісії, яке є обов`язковим для органу місцевого самоврядування та має вплив на багатьох осіб - членів відповідної територіальної громади, у спільній власності якої перебуває комунальний заклад, а не подальші можливі трудові відносини позивача, то такий спір повинен бути вирішений за правилами адміністративного судочинства.

Отже, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як у даному випадку існує спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, під час здійснення ним владн6их управлінських функцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 635/551/17 від 27.10.2020 року Великої Палати Веховного Суду.

Із урахуванням наведених норм процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Тому судом застосовуються правові наслідки пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України згідно якого суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 14, 255, 258-260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , до Новомиргородської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити сторонам наслідки закриття провадження у справі, встановлені частиною другою статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 23.04.2021 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка