Дата документу 26.04.2021 Справа № 335/895/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/895/20 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
№ 22-ц/807/1037/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що з 27.11.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ZPS0GK00000424, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати останній кредит у розмірі 53100 доларів США на термін до 27.11.2026, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 53100 доларів США.

В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 536, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 станом на 21.12.2019 має заборгованість: 108802,79 доларів США, яка складається з наступного: 38083,65 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 5924,99 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4590,00 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39046,01 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

При цьому, зазначено, що в забезпечення виконання зобов`язання за даним договором було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 .

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 04.01.2019 по 21.12.2019 у розмірі 5924,99 доларів США, що складає (за курсом 23,32 станом на 21.12.2019) 138 170,77 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 скористалась своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначала, що доводи банку є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини та факти. З цих підстав просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (після реорганізації АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZPS0GK00000424, за яким, відповідно до п.1.1. Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в загальній сумі 45000,00 доларів США, а також у розмірі 8100,00 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «27» по «3» число кожного місяця, у сумі 590,73 доларів США (кредит, відсотки, винагорода, комісія), на термін до 27.11.2026. (т.1 а.с.12-13).

Для виконання даного договору Банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості; кредитний рахунок; рахунок по відсотках; рахунок для обліку комісії і винагороди (п. 1.2. кредитного договору).

Банк зобов`язується надати кредит шляхом і в межах сум, визначених в п. 1.1. (п. 2.1.1. кредитного договору). З метою надання і обслуговування кредиту Банк зобов`язується відкрити рахунки, що вказані в п. 1.2. і здійснювати ведення кредитного досьє по кредиту (п. 2.1.2. кредитного договору).

Як вбачається з меморіального ордеру №1 від 28.11.2006 та розпорядження про видачу кредиту від 28.11.2006 (т.1 а.с.85, 86) Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику 45000,00 доларів США.

Також встановлено, що 27.11.2006 між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір поруки №ZPS0GK00000424, в забезпечення виконання за вищевказаним кредитним договором. (т.1 а.с. 14)

Разом з тим, відповідно до п.1.3. кредитного договору, забезпечення виконання позичальником по поверненню кредиту за даним договором виступає іпотека квартири: 3-х кімнатна квартира: АДРЕСА_1 .

19 лютого 2007 року позивач відступив право вимоги за кредитним договором №ZPS0GK00000424 від 27.11.2006 «Юкрейн Мортегейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ»

14 квітня 2016 року «Юкрейн Мортегейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив право вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с. 124-149).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції встановивши, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором не належало ПАТ КБ "ПриватБанк" в силу його відступлення на користь третьої особи "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ", то нарахування та отримання ПАТ КБ "ПриватБанк" коштів за цей період є безпідставним, оскільки між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою не існувало цивільно-правових відносин.

На обґрунтування такого висновку суд правильно керувався наступним.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; довірче управління фінансовими активами; діяльність з обміну валют; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій та поручительств; переказ коштів; послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; факторинг; адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: страхової діяльності; діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно виходив із того, що Компанія "Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме: нараховувати та стягувати проценти і комісії.

Наведені у скарзі доводи про те, що зазначені у рішенні обставини не є такими, що звільняють відповідачів від обов`язку погасити кредит, не заслуговують на увагу, оскільки розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2021 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков