_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1252/21
Провадження № 2-о/947/72/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт постійного проживання та фактичного прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , посилаючись на те, що мати заявника - ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживала разом із позивачем адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 та померлій на праві спільної часткової власності. Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Представник ОСОБА_1 адвокат Колесніков І.Л. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, заяву задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа: державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Пенчев К.Л. до судового не з`явився, повідомлявся, надав до суду лист в якому просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення рішення не заперечував.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, згідно свідоцтва про смерть від 17 грудня 2018 року, актовий запис №13050, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.09.1962 року, актовий запис №2110.

ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та 20 грудня 2011 року вказану квартиру подарувала своєму онуку ОСОБА_4 , при цьому з реєстрації за вказаною адресою не знімалась.

Відповідно до довідки ОСББ «Ластівка-7» від 16 березня 2020 року ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із своїм сином ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить померлій та заявнику на праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1статті 1269 Цивільного кодексу України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з підпунктами 4, 10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Положеннями ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення цього факту для заявника має юридичне значення, що встановлюється з метою реалізації заявником отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

При таких обставинах та враховуючи доведеним той факт, що мати заявника на час відкриття спадщини постійно проживала разом із заявником у квартирі АДРЕСА_3 , суд вважає заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,13,18,81,211,247,258,259,273,315,316,318,319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт фактичного прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку із постійним спільним проживанням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на момент її смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.