Ухвала

15 квітня 2021 року

м. Київ

справа №161/12718/20

провадження №61-4927ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Позов мотивовано тим, що сторони з 2008 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час вказаного проживання за спільні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , в якій вони проживали сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. Вважав, що дана квартира, в силу вимог статті 60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Протягом останніх двох років стосунки між ними погіршились. 29 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до нього про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що зазначена квартира є її особистою власністю, підтвердженням чого додала підписану ним заяву від 14 серпня 2013 року, в якій він підтвердив факт, що грошові кошти, які витрачені ОСОБА_2 на купівлю квартири, а відтак, і спірна квартира, належать їй на праві особистої приватної власності. Нотаріусом не було роз`яснено йому зміст правочину, а він, не маючи юридичної обізнаності, вважаючи, що надає довіреність ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу, уклав оспорюваний правочин - заяву, зареєстровану в реєстрі за № 763 та посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р. О. 14 серпня 2013 року, чим допустився грубої помилки, та при цьому позбавив себе права власності на частину нерухомого майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуюче викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсною зазначену заяву від 14 серпня 2013 року та визнати квартиру за адресою:

АДРЕСА_2 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 березня

2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження та огляд доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 березня 2021 року подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 18 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Витребувати із Луцького міськрайонного суду Волинської областіцивільну справу № 161/12718/20.

Надіслати іншим учасникам справи копії касаційних скарг та доданих

до них документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційні скарги, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України,

у строк до 15 травня 2021 року. До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров