Справа № 589/4028/20
Провадження № 2/589/437/21
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Курбанової А.Р.,
за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач понад рік в спірній квартирі не проживає без поважних причин, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, вона змушена сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючої зареєстрованої особи.
В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у ньому.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав.
З урахуванням викладеного, судом у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи.
Заслухавши думку позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відовідно до положень ст. 63 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Судом встановлено, що ордер від 18 квітня 1996 року на жиле приміщення /а.с. 4/ - квартиру АДРЕСА_1 , виданий 11.07.1986р. на ім`я ОСОБА_3 . Вказаний ордер виданий на сім`ю наймача у складі п`ятьох осіб.
Як вбачається з довідки про склад сім`ї /а.с. 5/ у вказаній квартирі, крім інших, наразі зареєстрований син позивача - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З наявного в матеріалах справи акту від 10.11.2020р. /а.с. 6/ вбачається, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 та його особисті речі у ній відсутні.
Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_4 (знайома відповідача) та ОСОБА_5 (сусідка з квартири № 7 цього будинку), які, кожна окремо, суду повідомили, що відповідач вже близько десяти років тому поїхав на заробітки та з того часу за місцем реєстрації взагалі не з`являвся, при цьому жодних перешкод для його проживання там ніхто не чинить.
Згідно з ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.)
Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.
Виходячи із положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР закріплено перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Згідно з ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Дослідженими доказами підтверджено, що відповідач близько десяти років не проживає у вказаній квартирі, поважності причин такої відсутності протягом всього вказаного періоду судом не встановлено. Жодних доказів, що спростовували б доводи позивача та піддавали б сумніву подані нею докази, відповідачем суду не надано.
Враховуючи, що ОСОБА_2 був на законних підставах зареєстрований у спірному житлі, проте відсутній без поважнх причин у цій квартирі понад шість місяців, у суду є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом.
Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 71, 72 ЖК Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 / судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 /вісімсот сорок/ грн 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.04.2021р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова