Справа № 369/158/20
Провадження № 2/369/474/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28.04.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначила, що з 12.07.1996 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу з відповідачем вона має трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05.08.2019 ОСОБА_1 подала до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем.

Як зазначила позивач, з червня 2019 року ОСОБА_2 припинив надавати грошові кошти на утримання дітей, оплату комунальних послуг за будинок та утримання численних тварин.

В середньому, витрати на утримання родини із трьох дітей на місяць складають 40 -50 000 грн., у зв`язку з чим, на думку позивача є справедливим просити суд зобов`язати ОСОБА_2 приймати рівну участь у утриманні дітей, тобто сплачувати 25 000,00 грн. на місяць на їх утримання.

Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу своїм дітям, оскільки аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей, непрацездатних батьків не має.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 23-річного віку, в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. щомісячно, починаючи з червня 2019 року.

15.12.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів за вх. № 46837, зазначивши, що відповідач визнає позов частково, а саме не заперечує проти утримання малолітнього та неповнолітнього синів до досягнення ними повноліття, заперечує проти стягнення аліментів за минулий час, починаючи з червня 2019 року та стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, заперечує проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 25 000 грн. щомісяця до досягнення синами повноліття.

Представник відповідача зазначив, що з 12 липня 1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року шлюб між сторонами був розірваний.

Як зазначив відповідач, з моменту окремого проживання з позивачем та дітьми, він щомісяця матеріально утримував своїх дітей, що підтверджується наданими до відзиву на позовну заяву копіями квитанцій про перерахунок коштів на рахунок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , копіями квитанцій про придбання одягу, часткової оплати дитячого садка для дитини.

ОСОБА_2 вказав, що продовж літа та початку осені 2019 року він регулярно завозив дітям продукти харчування, одяг та іграшки, водив синів в музей, цікавився життям дітей, станом здоров`я. Як заявлено у відзиві на позовну заяву, відповідач сплачував аліменти на утримання синів готівкою, без жодних підтверджуючих документів, позивачу.

Зазначено про відсутність підстав для примусового стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за минулий час, враховуючи, що ОСОБА_2 не ухилявся від утримання дітей, матеріально їх забезпечував.

Також, відповідач заперечував проти стягнення аліментів на повнолітню доньку - ОСОБА_3 , враховуючи, що остання працює в ветеринарній клініці та отримує постійний дохід.

ОСОБА_2 не має змоги сплачувати щомісячно 25 000 грн., враховуючи, що з 03.07.2020 він, відповідно до наказу МЗС України № 381-ос від 30.06.2020 т.в.о. Державного секретаря МЗС, призначений на посаду віцеконсула Генерального консульства України в Стамбулі за контрактом № 43 від 30.06.2020.

Відповідно до вищевказаного наказу МЗС України відповідачу встановлено посадовий оклад у національній валюті в розмірі 8 500 грн. на місяць.

Також, ОСОБА_2 встановлено норму компенсаційний виплат в іноземній валюті в розмірі 3 152 дол. США на місяць, які відповідно до Порядку формування та здійснення компенсаційних виплат в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року № 227, є компенсацією витрат, пов`язаних з виконанням посадових обов`язків з метою забезпечення доступу до мобільного Інтернету та зв`язку, проведення поточних протокольних зустрічей, та інших витрат, пов`язаних з виконанням професійних обов`язків, а не доходом.

Згідно п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 2016 року № 489, з осіб, які працюють в установах України за кордоном, аліменти утримуються із заробітку, одержуваного в Україні в національній валюті.

Відповідач закцентував увагу, що він не залишав своїх дітей та домашніх тварин без матеріальної допомоги.

19.01.2021 позивач подала до суду відповідь на відзив за № 1598, відповідно до якого, остання заперечувала проти тверджень відповідача, що він надавав матеріальну допомогу дітям, оскільки особисто зазначив у відзиві по справі № 369/8130/20, що з липня 2019 року втратив роботу, ніде не працював і знаходився в пошуку роботи. Він постійно посилався на відсутність грошей і фінансово не допомагав утримувати дітей. ОСОБА_2 здійснював лише поодинокі незначні та нерегулярні виплати на утримання дітей, грошей готівкою на утримання дітей позивачу не надавав.

ОСОБА_1 разом із відповіддю на відзив надала копію студентського квитка на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджує факт її навчання в Національному університеті «Києво-Могилянська Академія».

Позивач зазначила, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти у зазначеній в позовній заяві сумі, оскільки відповідно до його декларацій за 2016 рік він отримав 1 111 989,00 грн., а за січень-вересень 2017 року - 926 393,00 грн.

20.01.2021 позивач подала до суду заяву з проханням слухати справу у письмовому провадженні за її відсутності, наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог.

20.01.2021 представник відповідача подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність на підставі відзиву на позовну заяву.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, з 12.07.1996 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії та номер НОМЕР_1 від 12.07.1996. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджується копією свідоцтва про народження серії та номер НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 12.08.1999), неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (підтверджується копією свідоцтва про народження серії та номер НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області 02.08.2003) та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (підтверджується копією свідоцтва про народження серії та номер НОМЕР_4 , виданого віце-консулом Генерального консульства України в Стамбулі 09.12.2013).

Відповідно до копій довідок про державну реєстрацію місця проживання осіб від 22.10.2020 за № № 13-07/4030, 13-07/4031, 13-07/4032, діти сторін проживають разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача аліменти на трьох дітей, включаючи повнолітню доньку, в твердій грошовій сумі, в загальному на трьох дітей - 25 000 грн., починаючи з червня 2019 року, тобто просила стягнути аліменти за минулий час.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів, позивач надала до суду розрахунок витрат на дітей та копії квитанцій. Проте, суд позбавлений можливості врахувати даний розрахунок при стягненні аліментів на синів, враховуючи, що ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустими доказами суму витрат за місяць на дітей у розмірі 40 000-50 000 грн., оскільки частина долучених до матеріалі справи квитанцій є не чіткими, з останніх неможливо встановити, які товари купувались та за яку ціну. Крім того, наявні копії квитанції не можуть підтверджувати факт того, що вказані в них товари купувались позивачем, і використовувались її дітьми. В квитанціях зазначені купівля кави лате, снеків, фаст-фуду, витрати на комунальні послуги, заправку автомобіля, утримання тварин. Загальна сума витрат, згідно наявних в матеріалах справи, квитанцій не становить 50 000 грн., половину з яких позивач просить стягнути з відповідача в якості аліментів. Більш того, час оплати за послуги, товари згідно наявних в матеріалах справи квитанцій стосуються періоду до подання позовної заяви до суду (2019 рік).

Крім того, норми СК України (ст. 179) визначають, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Сімейним кодексом не передбачено, що витрати на утримання тварин, заправки автомобіля, який не є власністю дитини і не може використовуватись останньою особисто, сплата комунальних послуг, є тими витратами, що здійснюються для задоволення основних потреб дитини, її гармонічного розвитку та використовуються в інтересах дитини.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі ; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно наказу т.в.о. Державного секретаря Міністерства закордонних справ України від 30.06.2020 за № 831-ос, з 03 липня 2020 року ОСОБА_2 призначено на посаду віцеконсула Генерального консульства України в Стамбулі як переможця конкурсу на час довготермінового відрядження з випробувальним терміном шість місяців; встановлено останньому посадовий оклад у національній валюті в розмірі 8 500 грн. на місяць та норму компенсаційних витрат в іноземній валюті у розмірі 3 152 дол. США на місяць. Інших документів стосовно розміру заробітної плати, з врахуванням можливих надбавок, сторонами суду надано не було.

Відповідно до Порядку формування і здійснення компенсаційних виплат в іноземній валюті та оплати інших витрат працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року за № 1288, компенсаційні витрати по суті сплачуються як компенсація витрат, пов`язаних з перебуванням особи у довготерміновому відрядженні.

Згідно п. 5 вищезазначеного Порядку, до складу компенсаційних виплат, передбачених ст. 33 Закону України "Про дипломатичну службу", включаються: 1) кошти, передбачені нормами компенсаційних виплат в іноземній валюті для відшкодування витрат під час перебування у довготерміновому відрядженні, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2006 року № 8 "Деякі питання компенсаційних виплат в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження", розмір яких визначено у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року № 1288; 2) надбавки до норм компенсаційних виплат, вичерпний перелік яких міститься у додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року № 1288; 3) кошти для компенсації вартості оренди житла під час перебування працівників дипломатичної служби у довготерміновому відрядженні; 4) кошти для компенсації вартості комунальних послуг, пов`язаних з орендою житла, під час перебування працівників дипломатичної служби у довготерміновому відрядженні; 5) кошти для компенсації вартості послуг мобільного Інтернету та зв`язку.

Проаналізувавши вищезазначений Порядок, слід зазначити, що компенсаційні виплати в іноземній валюті, які сплачуються працівникам дипломатичної служби є компенсацією витрат останніх, пов`язаних із виконанням ними свої посадових обов`язків, і не являються доходами, які включаються до загального (місячного) оподатковуваного доходу.

За приписами п. 9 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за № 146, з осіб, які працюють в установах України, за кордоном, аліменти утримуються із заробітку, одержуваного в Україні в національній валюті.

Враховуючи вищевикладене, при визначенні розміру аліментів суд не може враховувати компенсаційні виплати відповідача, оскільки розрахунок аліментів здійснюється лише з заробітку, одержаного в національній валюті. Більш того, суд не приймає до уваги надані позивачем роздруківки декларацій ОСОБА_2 , оскільки останні стосуються 2016 та 2017 років, періоду коли сторони перебували в шлюбі, і питання аліментів не розглядалось. Декларації за 2016 та 2017 роки не можуть підтверджувати ідентичний розмір компенсаційних виплат на той період в порівнянні з 2020 роком.

У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. А відтак аліменти підлягають стягненню на користь позивача з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 10 січня 2020 року.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів за минулий період з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За змістом цієї норми право стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувалися; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів про те, що позивач зверталась до відповідача з пропозиціями щодо укладення договору між батьками про утримання дитини або з письмовими вимогами про сплату коштів на утримання дитини, ОСОБА_1 до суду не надала.

Також суд звертає увагу на те, що позивачем не було наведено обставин, за яких вона була позбавлена можливості звернутись з вимогами про стягнення аліментів з відповідача до суду у період з червня 2019 року, коли за її твердженням відповідач перестав надавати грошові кошти на утримання дітей. Доказів на підтвердження ухилення відповідача від утримання дитини матеріали справи не містять.

Визначаючи розмір аліментів, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З врахуванням вищенаведеного та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи вимоги законодавства щодо прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище платника аліментів, часткове визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожного, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Суд зазначає, що законодавством України не передбачено стягнення аліментів сукупно на декілька дітей, як просила позивач (25 000 грн. на трьох дітей, не зазначаючи при цьому, яка частина від даних коштів належатиме кожній дитині), оскільки аліменти є власністю конкретної дитини і сплачуються на кожну дитину окремо.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом встановлено, що повнолітня донька сторін - ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні та навчається в Національному університеті «Києво-Могилянська академія». Належних доказів того, що ОСОБА_3 працює суду надано не було.

Оскільки відповідач є працездатною особою, отримує стабільний дохід, суд вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Враховуючи розмір суми посадового окладу відповідача, при тому, що останній є лише частиною структури заробітної плати у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці» (оскільки заробітна плата включає в себе основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні виплати), те що ОСОБА_2 має двох неповнолітніх дітей на утриманні, встановлений законодавством максимальний розмір загальних відрахувань із заробітної плати - 70 %, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 10.01.2020 і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-х років.

Суд не знаходить підстав для зарахування в якості аліментів, коштів, які відповідач перераховував на банківську карту ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки в більшості з них відсутня вказівка на цільове призначення коштів, або зазначене призначення «Запорука ситості», тому твердження відповідача про те, що вказані кошти були сплачені ним саме на утримання дітей не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами та є фактично припущеннями. Крім того, добровільне надання матеріальної допомоги на утримання дітей не позбавляє можливості іншого з батьків, з яким проживають діти, звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Суд не приймає до уваги, надані відповідачем скріншоти листування за допомогою sms-повідомлень. З наданих доказів неможливо встановити з ким саме та коли відбулось листування, а відображені повідомлення не є зрозумілими. Відображення листування здійснене вибірково, що не дозволяє встановити обставини, на які посилаєтьсявідповідач.

Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи часткове задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 184, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України, Порядку формування і здійснення компенсаційних виплат в іноземній валюті та оплати інших витрат працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2020 року за № 1288, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), у твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), у твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 10 січня 2020 року до і до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя: Дубас Т.В.