КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Григоренко І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6126/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКАНДА» на ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН», товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКАНДА», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги ( за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» 29 листопада 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенком Л.В. і зареєстрованим в реєстрі за № 3352) укладеного між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВАКАНДА» посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 02 грудня 2019 року № 1045.

У позові просив виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в записі про іпотеку № 31037197 (спеціальний розділ) відомості про іпотекодержателя - ТОВ «ВАКАНДА» та поновити відомості про особу іпотекодержателя - ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» .

Одночасно з поданням позовної заяви представником позивача, адвокатом Любарцем А.Ю., подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви адвокат Любарець А.Ю. зазначає, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» укладено кредитний договір № 87-06-И/09, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в розмірі 180 000 доларів США строком до 27 листопада 2026 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 29 листопада 2006 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенком Л.В. та зареєстрований за № 3352. Згідно умов договору ОСОБА_1 передав ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме, квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «АРАГОН» 04 квітня 2019 року укладено договір відступлення прав вимоги, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 275. Згідно умов договору до ТОВ «ФК «АРАГОН» перейшло право вимоги за кредитним договором № 87-06-И/09 від 29 листопада 2006 року та іпотечним договором від 29 листопада 2006 року.

Між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВАКАНДА» 02 грудня 2019 року укладено договір відступлення прав вимоги. Згідно умов договору ТОВ «ФК «АРАГОН» відступило ТОВ «ВАКАНДА» всі права за іпотечним договором, посвідченим 29 листопада 2006 року Приватним Нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенком Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 3352, який укладено в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 87-06-И/09 від 29 листопада 2006 року відповідно, включаючи всі змін та додаткові угоди до нього, права за якими передані (відступлені) Приватним акціонерним товариством «БАНК «ФІНАНСИ та КРЕДИТ» Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «АРАГОН» на підставі договору прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 04 квітня 2019 року та зареєстрованим в реєстрі за № 275.

Представник позивача вважає, що ТОВ «ВАКАНДА» в подальшому може відчужити предмет іпотеки та/або відступити право вимоги за іпотечним договором, що унеможливить чи утруднить виконання рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та посадовим особам, які, відповідно до законодавства, наділені повноваженнями державних реєстраторів, здійснювати державну реєстрацію прав щодо даного нерухомого майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження вказаним майном.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач ТОВ «ВАКАНДА» подав апеляційну скаргу. У скарзі зазначав, що суд неповно з`ясував обставини ,що мають значення для прийняття рішення про забезпечення позову. Просив скасувати ухвалу в частині задоволення заяви про забезпечення позову , в іншій частині залишити ухвалу без змін.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд постановив ухвалу на припущеннях, будь-яких доказів того, що він збирається продати майно суду не надано, як і те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи 22 квітня 2021 року. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило. Представник апелянта приймав участь у розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів вважає ,що неявка позивача та інших осіб , належним чином повідомлених про день та час розгляду справи , у судове засідання сприяє затягуванню розгляду справи, наслідком чого є порушення розумних строків розгляду справи , визначених ЦПК України, а тому вважати причини їх неявки у судове засідання поважними, у суду відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, в томі числі, відносяться і такі види як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст.150 цього ж Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як видно із матеріалів справи , ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги ( за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» 29 листопада 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенком Л.В. і зареєстрованим в реєстрі за № 3352) укладеного між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВАКАНДА» посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 02 грудня 2019 року № 1045 .

У позові просив виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в записі про іпотеку № 31037197 (спеціальний розділ) відомості про іпотекодержателя - ТОВ «ВАКАНДА» та поновити відомості про особу іпотекодержателя - ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» .

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивач зазначив, що він вимушений звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або призвести до неможливості виконання рішення суду.

Підстави забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку .

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Позивачем наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог не обґрунтовано, належних та допустимих доказів ,що застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права позивача та поновлення його порушених прав та інтересів не надано. Враховуючи характер спірних правовідносин. які не відносяться до майнових, і не підлягають примусовому виконанню, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про забезпечення позову.

З огляду на викладене, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову у частині задоволення заяви про забезпечення позову, в іншій частині ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКАНДА» задовольнити.

Ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про накладення арешту на квартиру.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді