Ухвала

23 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 733/672/19

провадження № 61-3215ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області

від 04 вересня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду

від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ічнянської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ічнянської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 вересня

2020 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду

від 26 січня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано нікчемним заповіт, складений 17 серпня 2016 року ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений секретарем виконкому Заудайської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, зареєстрований у реєстрі за № 25. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 вересня

2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявниці строк до 15 квітня 2021 року для подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, у якій заявниця просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі в новій редакції заявниця зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме - суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 .Верховний Суд роз`яснив заявниці положення частини другої статті 389 ЦПК України щодо випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частини першої та третьої статті 411 ЦПК України.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Аналіз зазначеної процесуальної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є обґрунтування касаційної скарги наявністю підстав передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У поданій касаційній скарзі заявниця, посилаючись на наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України (пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) не навела обґрунтувань підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без належного обґрунтування наявності випадків касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 22 березня 2021 року, станом на 23 квітня 2021 року, не усунула, наявні підстави вважати її неподаною та такою, що підлягає поверненню заявниці.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню заявника із касаційною скаргою на судові рішення судів попередніх інстанцій, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ічнянської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним, вважати неподаною та повернути заявниці.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик