КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Київ

Справа 761/17976/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7031/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року (ухвалене в складі судді Притули Н.Г., повний текст судового рішення складено 24.02.2021 року)

в справі за позовом ОСОБА_2 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, третя особа - Державна казначейська служба України про стягнення безпідставно набутих грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про стягнення грошових коштів.

Під час слухання справи як третю особу було залучено Державну казначейську службу України.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти в сумі 138 739,00 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням суду було стягнуто заборгованість за кредитним договором з боржника та поручителя (позивача).

Рішення суду набрало законної сили та відносно позивача було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Після відкриття виконавчого провадження було винесено постанову якою накладено арешт на все майно боржника (позивача у даній справі).

Після переуступки кредитором заборгованості, позичальник - ОСОБА_3 01.10.2013 року сплатив кошти в розмірі 639 440,00 грн. та йому було видано довідку про повне погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначає, що у зв`язку з цим припинилась і порука.

25.09.2014 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінською К. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

У грудні 2019 року позивач звернулась до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою закінчення зазначеного виконавчого провадження та зняття арешту накладеного в рамках даного виконавчого провадження.

18.12.2019 року згідно з наданої державним виконавцем квитанцією і розрахунком виконавчого збору та витрат виконавчого провадження позивач сплатила 138 739,00 грн. (що складає суму виконавчого збору та витрати виконавчого провадження). 19.12.2019 року позивач звернулась із заявою про закінчення виконавчого провадження та надала квитанцію про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Також позивач просила зняти арешт, накладений постановою від 24.09.2012 року.

Проте листом від 09.03.2020 року було відмовлено в знятті арешту.

Позивач зазначає, що 138 739,00 грн. сплачено без відповідної правової підстави, оскільки у виконавчому провадженні не виносилось постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а тому кошти мають бути повернуті позивачу як безпідставно сплачені .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду 18 березня 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконне, постановлене з порушеннями норм матеріального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду.

Вказує, що вимоги державного виконавця щодо сплати виконавчого збору є неправомірними, оскільки в виконавчому провадженні, державними виконавцями не вживалися заходи примусового виконання рішення та не відбулося фактичне виконання виконавчого документу, що підтверджується також тим, що ОСОБА_3 01.10.2013 року фактично виконав рішення Печерського районного суду на підставі якого було видано виконавчий документ. Отже вимоги державного виконавця щодо сплати виконавчого збору не ґрунтувалися на вимогах Закону.

Звертає увагу на, правову позицію Верховного суду викладену у Постанові Великої палати Верховного суду від 11.03.2020 року по справі № 2540/3203/18, на правову позицію Верховного суду у подібних правовідносинах, викладеній у Постанові Великої палати Верховного суду від 19.06.2018 року по справі № 910/23967/16.

09 квітня 2021 року Державне казначейство служби України, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права та судом першої інстанції правильно застосовані положення нормативно-правових актів, а доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність. Просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд вважав встановленими такі обставини.

На виконання рішення Печерського районного суду м.Києва від 22.12.2011 року у справі №2-5292/11, 04.09.2012 року Печерським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №2-5292/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу в сумі 1 383 699,54 грн.

24.09.2012 головним державним виконавцем державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчик Д.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 34368719 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу в сумі 1 383 699,54 грн.

Цією ж постановою був наданий боржнику строк до 30 вересня 2012 року виконати рішення суду. У разі не надання доказів про виконання буде розпочата процедура примусового виконання із стягненням з боржника виконавчого збору 138369,95 грн.

24.09.2012 головним державним виконавцем державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчик Д.Г. винесено постанову в рамках виконавчого провадження № 34368719 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2

25.09.2014 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Ясинської К.М. виконавчий документ повернуто стягувачу з підстави відсутності у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення.

02.10.2013, згідно довідки, виданої ТОВ «ОТП Факторинг Україна» , ОСОБА_3 погасив заборгованість за кредитним договором та договором овердрафту, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 виконання зобов`язань за яким було гарантоване порукою ОСОБА_2 згідно договору поруки, а тому останній вважається припиненим.

04.10.2013 листом компанія ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підтвердила факт повного погашення заборгованості за кредитним договором від 16.04.2008.

18.12.2019 на депозитний рахунок відділу від платника ОСОБА_2 надійшли кошти у розмірі 138 739,00 грн із призначенням платежу: виконавчий збір 138 369,95 грн, витрати виконавчого провадження 369 грн.

19.12.2019 на адресу Подільського відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження № 34368719 та зняття арешту з майна.

09.03.2020 Подільським РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 09.03.2020 надано відповідь, у якій зазначено, що відсутні підстави для зняття арешту з майна, оскільки на депозитний рахунок відділу від боржника ОСОБА_2 надійшли кошти у розмірі 138 739,00 грн з яких: витрати виконавчого провадження 369,00 грн та 138 369,95 грн, що згідно курсу НБУ станом на день сплати 18.12.2019 становить 5 895,80 доларів США. Залишок виконавчого збору, що підлягає сплаті за виконавчим провадженням становить 8 024,60 доларів США.

Позивач не погодилась із відмовою державного виконавця скасувати арешт та звернулась до суду із скаргою. Печерський районний суд м.Києва ухвалою від 20.05.2020 року задовольнив скаргу. Проте Київський апеляційний суд постановою від 27.10.2020 року ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 20.05.2020 року скасував та скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково - визнав неправомірною бездіяльність державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипки Юлії Олександрівни при проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 34368719 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5292/11 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу у сумі 139 204,04 доларів США та зобов`язав державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Скрипку Юлію Олександрівну вирішити питання про закінчення виконавчого провадження № 34368719 та зняття арешту відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом, боржник сплатила виконавчий збір, який зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2012, яка не визнавалась незаконною добровільно. Будь - яких інших постанов про виконавчий збір чи витрати виконавчого провадження державним виконавцем не приймалося.Тому суд вважав встановленою обставину, що кошти, які отримав відповідач, як виконавчий збір не є безпідставно набутими в розумінні Закону.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Главою 83 ЦК України регулюються відносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Питання стягнення виконавчого збору врегульовано ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (надалі - Закон), чинним станом на дату виникнення спірних взаємовідносин.

ч. 1 вказаної статті зазначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, а саме на протязі семи днів, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі (частина 4). Як вказано в частині 5 статті 28 Закону, в разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувана, виконавчий збірсплачується пропорційно до стягнутої суми.

Відповідно до ст. 43 Закону розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку:

у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій;

у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб;

у третю чергу задовольняються вимоги стягувана та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми;

у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2012 року було визначено, що у разі ненадання боржником доказів на підтвердження виконання рішення суду до 30 вересня 2012 року буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням виконавчого збору 138 369 грн. 95 коп.

Судом вірно встановлено, що боржник в строк визначений для добровільного виконання рішення суду не виконав. Виконавчий лист був повернутий лише в 2014 році через відсутність у боржника коштів. Борг по договору був погашений в жовтні 2013 року. Натомість існує виконавче провадження про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, розмір яких визначено у постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2012. Боржник погодилася з даною постановою та сплатила ту суму виконавчого збору, яка зазначена у постанові про відкриття виконавчого провадження та витрати виконавчого провадження, розмір яких, визначено державним виконавцем. Дані обставини встановлені постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, яка не скасована. Тому оскільки постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в якій був визначений розмір виконавчого збору не оскаржувалась і не визнавалась незаконною, а боржник добровільно сплатила виконавчий збір, відсутні підстави вважати, що вказані кошти є безпідставно набуті державою та мають бути повернуті на підставі ст. 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо посилання на правові позиції Верховного суду викладеної у Постанові Великої палати Верховного суду від 11.03.2020 року по справі № 2540/3203/18, Верховного суду у подібних правовідносинах, викладеної у Постанові Великої палати Верховного суду від 19.06.2018 року по справі № 910/23967/16, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги так, як обставини у вищевказаних постановах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається. Оскільки судами у вищенаведених справах, було встановлено, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору та визначення його розміру є не законною. За обставинами ж даної справи такі рішення судами не приймались, навпаки встановлено, що боржник правомірно сплатив лише ту суму виконавчого збору, яка була визначена ще в 2012 році і йому не потрібно доплачувати іншу суму з урахуванням збільшення курсу валют станом на 2020 рік, що і стало підставою для зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна боржника та закінчити виконавче провадження щодо стягнення суми виконавчого збору.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судові витрати у виді судового збору за подачу апеляційної скарги покладено на особу, яка оскаржила рішення. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик