ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2838/21 Справа № 179/1143/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

31 липня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року на суму 22 500,00 доларів США на наступні цілі:

- 20 000,00 доларів США 00 центів на ремонт будинку,

- 2500,00 доларів США 00 центів на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості комісії за видачу кредитних коштів у випадках та у порядку, за кредитом винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.1 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

01 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «АКЦЕНТ-БАНК» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року виникла заборгованість у сумі 35906,75 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором №DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року у розмірі 35906,75 доларів США, з них:

заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 8 210,00 доларів США (простроченої заборгованості за кредитом - 8 210,00 доларів США);

заборгованість за відсотками - 10111,84 доларів США (заборгованість за простроченими відсотками - 10111,84 доларів США);

заборгованість з комісії - 1262,15 доларів США (заборгованість за простроченою комісією - 1262,15 доларів США);

заборгованість нарахованої пені - 14601, 35 доларів США;

штраф(фіксована ціна) - 12,14 доларів США;

штраф ( відсоток від суми заборгованості) 1709,27 доларів США, що за курсом НБУ 27,78 станом на 23.07.2020 р. складає 997489,52 грн та судові витрати по справі (а.с.4-7).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.118-123).

Не погодившись з указаним рішенням суду, АТ "Акцент-Банк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року на суму 22500,00 доларів США (а. с. 65-67).

31 липня 2007 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки будинку DNM0GA00005429. Предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 35.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами позичальника. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 95,82 кв. м., житлова площа 49,10 кв. м.

Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Магдалинівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.06.2007 р. за реєстром № 1095 та зареєстрованого в Магдалинівському БТІ 09.07.2007 р., номер запису 1174 в книзі: 5, реєстраційний номер 19289205. У відповідності до ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,236, на якій розташований предмет іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 13-20).

31 липня 2007 р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а. с. 21-22).

01 листопада 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року. Відповідач отримав кошти, але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав (а. с. 68-75).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року станом на 30.06.2020 р. утворилась заборгованість у сумі 35906,75 доларів США (а. с. 28-29).

ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, вбачається порушення умов кредитного договору з боку відповідача щодо неповернення суми кредиту за основними зобов`язаннями (тіло кредиту), проте суд приймає рішення у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс 15.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовною заявою 31 липня 2020 року, тобто заява подана зі спливом трирічного строку, оскільки 30 жовтня 2016 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., було переоформлено право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 на позивача - АТ «АКЦЕНТ-БАНК».

Звернення стягнення проводилося на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку». А у свою чергу до внесення змін до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 р.) цією нормою було передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки позивач 30 жовтня 2016 року вчинив дії щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки, то по-перше, використав своє право на позасудове врегулювання заборгованості, а по-друге, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повне погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Таким чином, позивач розпочав для себе перебіг строків позовної давності, починаючи з дати звернення до відповідача з зазначеною вимогою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин у справі, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: