РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 556/144/21

Провадження № 22-ц/4815/486/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

скаржник - адвокат Печончик Олександр Володимирович, що діє в інтересах

ОСОБА_1 ;

особа, дії якої оскаржуються - головний державний виконавець Володимирецького

районного відділу державної виконавчої служби Західного

міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Львів) Неродик Олександр Володимирович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року у складі судді Котик Л. О., постановлену в смт. Володимирець Рівненської області о 14 годині 01 хвилині,

в с т а н о в и в :

Адвокат Печончик Олександр Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Неродика Олександра Володимировича в порядку ст.447 ЦПК України. В обґрунтування скарги вказував, що 14.01.2021 року головним державним виконавцем Володимирецького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Неродиком О. В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №64136052 про примусове виконання виконавчого листа №556/1340/20 від 12.01.2021 року. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.01.2021 року по справі №556/1340/20 було вирішено малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно відібрати у баби ОСОБА_1 та діда ОСОБА_3 та повернути за місцем проживання батька ОСОБА_4 . Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо рішення ухвалено щодо кількох відповідачів, у виконавчому документі зазначається, що обов`язок є солідарним, а тому виконавчий лист не відповідає вимогам закону і державний виконавець не повинен був відкривати виконавче провадження. Із цих підстав просив постанову державного виконавця Володимирецького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Неродика О. В. про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2021 року №64136052 скасувати.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 року у задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована належними і достовірними доказами на підтвердження того, що виконавчий лист, на примусове виконання якого 14.01.2021 року головним державним виконавцем Володимирецького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Неродиком О. В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64136052, виданий з дотриманням вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо форми і змісту, а тому у державного виконавця не було правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, упередженою, постановленою за невідповідності фактичним обставинам справи та недотриманням принципу якнайкращого забезпечення прав дитини, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.01.2021 року вирішено малолітню ОСОБА_2 негайно відібрати від баби ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та повернути за місцем проживання батька ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Додає, що на виконання цього рішення судом видано виконавчий лист, де не вказав на солідарність обов`язку обох відповідачів, а державний виконавець, незважаючи на невідповідність виконавчого листа вимогам закону, відкрив виконавче провадження. Стверджує, що суд поклав на неї обов`язок виконання судового рішення одноосібно, чим порушив її права і свободи, зокрема, право на солідарну відповідальність та право на свободу доказування. Зауважує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки відбираючи дитину, повернув її за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 , тоді як останній не проживає за цією адресою, а мешкає по АДРЕСА_2 , і саме ця адреса ним була зазначена у позовній заяві. Зазначає також, що суд, допускаючи негайне відібрання дитини, послався на п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, яка передбачає відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала, що не узгоджується із диспозицією даної статті і обставинами справи, адже дитина понад три роки проживала у с. Озеро Володимирецького району Рівненської області із нею, ОСОБА_1 , і саме в цьому селі відвідувала дитячий садок. Доводить, що негайне відібрання дитини та подальше її проживання із батьком для дитини є черговим шоком, оскільки вчинене без з`ясування думки дитини з цього приводу, без проведення процедури адаптації дитини до нових умов проживання, а також з поверненням її за адресою, де та ніколи не проживала, і де її батько, якому вона повернута, також не проживає. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та винести нову постанову про задоволення її скарги в повному обсязі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року у справі №556/1340/20 постановлено відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 у діда ОСОБА_3 та баби ОСОБА_1 ..В частині відібрання дитини рішення суду першої інстанції допущено до негайного виконання.

12.01.2021 року Володимирецьким районним судом Рівненської області видано виконавчі листи, які пред`явлено стягувачем до виконання до Володимирецького районного відділу виконавчої служби за місцем проживання боржників.

Постановою головного державного виконавця Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Неродика О. В. ВП №64136052 від 14.01.2021 року відкрито провадження в частині відібрання малолітньої дитини у ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду зі цією скаргою, ОСОБА_1 вказувала, що постанова не відповідає вимогам чинного законодавства по формі і змісту, і ці ж доводи дублюються в її апеляційній скарзі.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документу. Так у частині 1 цієї статті вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

На думку суду, перелічені вимоги до оформлення виконавчого листа дотримані місцевим судом при його видачі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Покликання апелянта на те, що судом фактично на неї одну покладено солідарний обов`язок за рішенням суду, оскільки не зазначено у виконавчому листі про те, що виконання має бути солідарним, апеляційним судом відхиляються.

Так, згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Солідарний порядок стягнення або відшкодування властивий для майнових стягнень. Рішення про відібрання дитини носить немайновий характер, і для його виконання чинним законодавством встановлено особливий порядок, закріплений в ст.ст. 63,64 Закону України «Про виконавче провадження», пп. 1-4 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, які ґрунтуються на особистих немайнових правах членів сім`ї, відсутні підстави вважати, що має місце солідарне зобов`язання у боржників. Рішення має зобов`язальний характер і підлягає виконанню кожним боржником окремо.

Більш того, із самого тексту як резолютивної частини рішення суду, так і з тексту виконавчого листа і постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайному відібранню у баби ОСОБА_1 та діда ОСОБА_3 , що, в свою чергу, спростовує покликання апелянта про неправомірне покладення на неї одну виконання солідарного зобов`язання.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.01.2021 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із добровільним виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рішення суду та поверненням дитини.

Оцінюючи всі докази і обставини справи в сукупності із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд доходить висновку про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження №64136052 про примусове виконання виконавчого листа №556/1340/20 від 12.01.2021 року, винесена головним державним виконавцем Володимирецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Неродик О. В. у відповідності з вимогами закону та в межах повноважень державного виконавця.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У даній справі провадження за апеляційною скаргою відкрито 19 лютого 2021 року.

02.03.2021 ОСОБА_1 подала заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду.

За частиною 3 статті 364 ЦПК україни особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 лютого 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.