Справа № 191/3903/17
Провадження № 2/191/1158/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Лободи Т.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Синельниківської міської ради, ОСОБА_4 про витребування майна власником шляхом виселення та заборони вчиняти певні дії,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.04.2012 року, виданого державним нотаріусом Другої синельниковської державної контори Дніпропетровської області Мельниковим О.Ж., він є власником 2/5 житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1162 кв.м.

Згідно з витягом індексний номер 32407194 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.01.2015 року реєстраційної служби Синельниковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області позивачу на праві приватної власності належать: 2/5 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 - жилий будинок, Б-1 - сарай, П-1 - погріб, В-1 - вбиральня, Д-1 - сарай, Г-1 - гараж, Е-1 - сарай, 3-1 - гараж, Ж-1 - гараж, К-1 - сарай, №1,3,4,5, - огорожа, №2 - каналізаційна яма загальна площа 308,7 м2, житлова площа 151,6 м2.

Син позивача відповідач ОСОБА_2 , знаходиться у фактичних шлюбних відношеннях з ОСОБА_3 , від яких народилося двоє дітей ОСОБА_5 2006 р.н., ОСОБА_6 ,2008 р.н..

У 2000 році відповідач на роботі отримав двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , її приватизував і в квітні 2001 року продав як належну йому на праві приватної власності. З того часу відповідач з ОСОБА_3 з дозволу позивача оселилися в частині будинку АДРЕСА_1 на період поки дане подружжя знайде для купівлі підходяще житло. Відповідач ОСОБА_2 з 26.04.2001 р. зареєструвався за цією адресою, а відповідач ОСОБА_3 за цією адресою не зареєстрована.

При цьому, будь-який договір на право користування і володіння власністю позивача за адресою: будинок АДРЕСА_1 з відповідачем не укладався. Останній не побажав узаконити перебування його сім`ї в будинку позивача. За весь час користування його майном позивач не отримав від відповідачів жодної копійки.

Спочатку позивач, проживаючи в іншому місці, мав можливість вільно, зі своїми ключами прийти до свого будинку, принести якісь речі, або забрати необхідні йому предмети, що знаходились в будинку, а також в підсобних приміщеннях у дворі будинку.

В 2013 році між позивачем та відповідачем склалися конфліктні стосунки і відповідачі почали діяти всупереч правам і інтересам власника, тобто позивача. Для того, щоб більше не допускати позивача до цієї його власності відповідачі змінили всі замки на дверях у будинку, в підсобних приміщеннях у дворі та на воротах. З тією ж метою завели у дворі злого собаку.

В результаті таких дій відповідачів позивач втратив можливість не тільки користуватися своїм будинком, підсобними приміщеннями та своїми речами в них, а також володіти і розпоряджатися цим своїм майном. Він неодноразово намагався врозумити відповідачів, але це не дало позитивного результату.

Протиправні дії відповідачів відносно позивача, які продовжують володіти його майном, тривають до сьогодні. Позивач неодноразово звертався за допомогою до поліції, прокуратури, представників громадськості. Останні склали акт, в якому відображено, що 15.08.2017 року вони разом з позивачем тривалий час намагалися достукатися до відповідачів, але ворота були закриті на ключ і до них ніхто не вийшов. З відповідей поліції і прокуратури вбачається, що вони рекомендують позивачу звертатися до суду.

23 вересня 2017 року позивач рекомендованою поштою направив відповідачу листа, в якому нагадав, що саме він є власником майна, в якому мешкає відповідач з родиною. А той його не пускає навіть на поріг для чого змінив замки та завів злого собаку. Позивач також нагадав, що на даний час в нього немає житла, тому запропонував протягом місяця з дня отримання цього листа повністю звільнити від присутності відповідачів належну йому частину будинку інакше буде змушений звернутися за захистом права власника до суду.

Як вбачається з роздруківки з офіційного веб-сайту Укрпошти станом на 27.10.2017р. про поштове відправлення від 23.09.2017р. №314 поштовим відділенням 52500 у м.Синельникове 3.10.2017р. вже вдруге було повідомлено адресату про таке надходження, але він його не отримує.

Просить суд витребувати від володільців: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належні ОСОБА_1 на праві власності: 2/5 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 жилий будинок, Б-1 - сарай, П-1 - погріб, В-1 - вбиральня, Д-1 - сарай, Г-1 гараж, Е-1 - сарай, 3-1 - гараж, Ж-1 - гараж, К-1 - сарай, №1,3,4,5, - огорожа, №2 - каналізаційна яма загальна площа 308,7 м2, житлова площа 151,6 м2 шляхом виселення відповідачів з переліченого майна разом з майном даних осіб і домашніми тваринами; заборонити зазначеним особам користуватися майном, що належить ОСОБА_1 , і знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Пояснив суду, що відповідачі звільнили житлове приміщення два з половиною роки тому і не проживають в ньому. В будинку не має їх особистих речей. Разом з тим, на окремих кімнатах і приміщеннях будинку залишились замки на дверях і тому він не може вільно зайти в приміщення, наприклад котельної. При цьому, відповідач погрожував йому, що буде стягувати з позивача вартість цих замків, якщо він зламає їх. І хоча, рішення суду в частині вселення позивача виконано, але необхідно рішення суду в частині виселення відповідачів для того, щоб позивач мав можливість в присутності державного виконавця та дільничного інспектора відкрити ці двері і це не потягло покарання за самоправство. Можливо, в тих приміщеннях перебувають речі відповідача, наприклад, якесь обладнання або устаткування і воно може не мало коштувати. Отже, для уникнення в подальшому будь-яких спорів з цього приводу, позивачу необхідно рішення суду про виселення відповідачів із 2/5 частин житлового будинку по АДРЕСА_5 .

Представники позивача адвокат Мантула О.С. та Солодовник В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні поясненням позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 2/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 квітня 2012 року, виданого державним нотаріусом Другої синельниковської державної контори Дніпропетровської області Мельниковим О.Ж.,.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 січня 2015 року реєстраційної служби Синельниковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області індексний номер 32407194, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать 2/5 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , які складаються з: А-2 - жилий будинок, Б-1 - сарай, П-1 - погріб, В-1 - вбиральня, Д-1 - сарай, Г-1 - гараж, Е-1 - сарай, 3-1 - гараж, Ж-1 - гараж, К-1 - сарай, №1,3,4,5, - огорожа, №2 - каналізаційна яма, загальна площа 308,7 кв.м, житлова площа 151,6 кв. м.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Дніпропетровській області, станом на 09 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Дніпропетровській області, станом на 28.11.2017 року відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно акту державного виконавця Синельниківського МРВДВС Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) від 06.03.2020 року по виконавчому листу № 191/3903/17, виданого 10.09.2019 Синельниківським міськрайонним судом про вселення стягувача на праві власності 2/5 житлового будинку.

Вказаним актом від 06.03.2020 встановлено, що виходом за місцем виконання, а саме АДРЕСА_5 було встановлено, що у стягувача є доступ до житла, можливість відкривати двері від калитки та будинку та вільно пересуватися по подвір`ю. Боржник не був присутній. Проживання в даному будинку неможливо.

Також, актом обстеження умов проживання, який був складений 12.03.2020 року комісією у складі співробітників служби у справах дітей виконкому Синельниківської міської ради встановлено, що житло приведено в антисанітарний стан, проживання в ньому на даний час дітей неможливо, оскільки відсутні комунікації, давно не робився ремонт, в будинку купи сміття та зламані меблі.

Суд приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що окремі приміщення в будинку і на подвір`ї зачинені відповідачем і тому у позивача не має вільного доступу для користування цими приміщеннями. Це не суперечить змісту актів, які проаналізовані судом, оскільки в них не зазначено про те, що у позивача є вільний доступ до всіх кімнат і приміщень.

Інших даних судом не встановлено, відповідач з цього приводу нічого суду не повідомив.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Дніпропетровській області, станом на 28 листопада 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 .

Разом з тим, суд враховує те, що вимоги про зняття з реєстрації відповідачів станом на момент розгляду справи позивачем не заявлені та в Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області відсутній позов ОСОБА_1 до відповідачів з такими позовними вимогами.

Відповідно до ст.1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Конституції України наголошує на тому, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Статями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 386-393 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Тлумачення частини другої статті 31 ЦПК України свідчить, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильно правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 - є власником 2/5 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Однак, на сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 не повністю звільнив приміщення будинку та двору від своїх речей, тримає двері до окремих приміщень зачиненими, тому позивач позбавлений можливості вільно користуватися належною йому власністю.

Також суд приймає до уваги те, що для звільнення всіх кімнат та приміщень будинку від речей відповідача ОСОБА_1 , для того, щоб це не було самоуправними діями позивача необхідний дозвіл суду.

Суд вважає, що при вирішенні спору підлягають застосуванню ст. ст.ст.316-320, 321, 328, 317,391 ЦК України.

Таким чином суд прийшов до висновку, що право позивача ОСОБА_1 може бути захищено шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 із 2/5 частин домоволодіння по АДРЕСА_5 .

Отже, позовні вимоги в частині виселення відповідача із 2/5 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , суд вважає обґрунтованими.

Частина позовних вимог про заборону відповідачам в майбутньому вчиняти певні дії, а саме вселятися в спірну частину житлового будинку та користуватися ним задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про виселення є достатнім захистом прав позивача і суд не може ухвалювати рішення, яке буде спрямовано на відновлення прав та захист інтересів, які можуть наступити, оскільки це є припущенням.

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.316-320, 321, 328, 317,391 ЦК України, ст.1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст.11, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , , треті особи: орган опіки та піклування Синельниківської міської ради, ОСОБА_4 про витребування майна власником шляхом виселення та забороняти вчиняти певні дії - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із 2/5 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , понесені судові витрати у розмірі 160 ( сто шістдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , понесені судові витрати у розмірі 160 ( сто шістдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 29.04.2021 року.

Суддя: Г. В. Бондаренко