КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Гончарук В.П.
Апеляційне провадження № 22- ц/824/5207/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Дніпровський відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян Ірина Олександрівна, начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрющенко Ірина Василівна, стягувач ОСОБА_2 на дії/бездіяльність державних виконавців.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд

В с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ( 03 грудня 2020 року штемпель на конверті) скаржник ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян Ірини Олександрівни, Начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко Ірини Василівни.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі у розмірі 8 700 грн , пеню за порушення виконання зобов`язання у розмірі 22 272 грн , штраф у розмірі 4 350 грн , інфляційні витрати у розмірі 243 ,60 грн , проценти річних 2 440,07 грн , судовий збір в розмірі 840,80 грн , а всього на суму 38 846,47 грн .

На підставі виконавчого листа №755/7398/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. 12 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження.

Боржник ОСОБА_1 28 жовтня 2020 року, на адресу старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. подала заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням рішення суду, але всупереч чинному законодавству, державним виконавцем не було своєчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, вказана постанова була винесена суб`єктом оскарження тільки 20 листопада 2020 року. В подальшому виконавче провадження було поновлено 23 листопада 2020 року на підставі постанови начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. Підставою скасування процесуального документа стало те, що боржником не сплачено виконавчий збір.

За твердженням скаржника ОСОБА_1 дії суб`єктів оскарження, а саме старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. та начальника відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І. В. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконавцем несвоєчасно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а начальником Андрющенко І.В. безпідставно скасовано процесуальний документ - постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену в рамках ВП 63268941, що було відкрито на підставі виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13 серпня 2020 року.

Скаржник вважає, що суб`єктами оскарження порушено вимоги ч.2 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 20 листопада 2020 року , начальник відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І. В. не дотрималася вимог ч.9 ст. 27, п.9, ч.1 ст. 39 та ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

За твердженням скаржника рішення суду фактично було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується відповідною розпискою стягувача ОСОБА_2 від 01 жовтня 2020 року та зверненням ОСОБА_2 на адресу старшого державного виконавця Очеретян І.О. від 28 жовтня 2020 року та заявою представника скаржника ОСОБА_4 на адресу суб'єкта оскарження Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. про закінчення виконавчого провадження від 28 жовтня 2020 року, що було отримано суб`єктом оскарження 30 жовтня 2020 року.

Вказані дії (бездіяльність) зі сторони суб`єктів оскарження порушують права скаржника.

Скаржниця ОСОБА_1 просила визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ ( м. Київ ) в особі старшого державного виконавця Очеретян І.О. щодо винесення в строки передбачені ч.2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про закінчення виконавчого провадження .

Визнати неправомірними дії Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) в особі начальника відділу Андрющенко І.В. щодо винесення постанови про скасування процесуального документа від 23 листопада 2020 року ( ВП № 63268941).

Зобов`язати Дніпровський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ ( м. Київ ) в особі старшого державного виконавця Очеретян І.О. виконати вимоги п.9 ч.1 ст. 39, ч.9 ст. 27 Закону України « Про виконавче провадження»

- винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63268941 за ви конаючим листом Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2020 року № 755/7398/ 20 , виданим на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року ,

- не здійснювати заходи по стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору за вказаним виконавчим провадженням

Стягнути судові витрати з відділу ДВС .

Від Старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. надійшли заперечення щодо задоволення скарги, в яких зазначено, що дії суб`єктів оскарження відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, скаржниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, посилаючись на порушення норм процесуального права,постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 22 квітня 2021 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представник ОСОБА_1 та стягувач ОСОБА_2 були присутні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів вважає ,що неявка осіб, які приймають участь у справі у судове засідання сприяє затягуванню розгляду справи, наслідком чого є порушення розумних строків розгляду справи , визначених ЦПК України , а тому вважати причини неявки, належним чином повідомлених учасників справи , у судове засідання поважними у суду відсутні .

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».)

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено,що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2020 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі у розмірі 8 700 грн , пеню за порушення виконання зобов`язання у розмірі 22 272 грн , штраф у розмірі 4 350 грн , інфляційні витрати у розмірі 243 ,60 грн , проценти річних 2 440,07 грн , судовий збір в розмірі 840,80 грн , а всього на суму 38 846,47 грн .

Стягувач ОСОБА_2 звернувся з заявою до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове виконання вказаного вище рішення 4 вересня 2020 року.

Заяву про примусове виконання рішення було отримано Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 9 жовтня 2020 р.

На підставі заяви стягувача ОСОБА_2 та виконавчого листа №755/7398/20, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. 12 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження, а також винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 3 884,64 грн , та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369 грн .

Як видно із матеріалів справи, стягувачем ОСОБА_2 01 жовтня 2020 року було складено розписку, відповідно до якої останній не має будь - яких претензій майнового характеру до боржника ОСОБА_1 у зв`язку з повним погашенням заборгованості.

Стягувач ОСОБА_2 , 28 жовтня 2020 року, звернувся до старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. щодо закінчення зазначеного вище виконавчого провадження в зв`язку з виконанням судового рішення.

На адресу старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О від представника скаржника - адвоката Зінченко М.М. ,28 жовтня 2020 року було подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням судового рішення.

Начальником відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І.В. 23 листопада 2020 року м була винесена постанова про скасування процесуального рішення, а саме постанови від 20 листопада 2020 року про закінчення виконавчого провадження, що було відкрито за виконавчим листом від 755/7398/20 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року, у зв`язку з тим, що боржником не сплачено виконавчий збір та витрати.

Частинами 2-4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Частиною 8 даної статті визначено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У відповідності до ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з матеріалами справи , одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. було винесено постанови про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Боржник ОСОБА_1 та її представник, а також стягувач ОСОБА_2 подали заяви про закінчення виконавчого провадження до старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Очеретян І. О. тільки 28 жовтня 2020 року . Вказані заяви виконавець отримала 30 жовтня 2020 року , тобто після відкриття виконавчого провадження . Сторони виконавчого провадження подали вказані заяви з порушенням вимог ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Начальник відділу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрющенко І. В. діючи у відповідності до вимог ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скасувала постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену в рамках ВП 63268941, що було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва від 13 серпня 2020 року за №755/7398/20, у зв`язку з тим, що боржником не було сплачено виконавчий збір, що був визначений відповідно до постанови, що була винесена в рамках даного виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору. від 12 жовтня 2020 року .

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі вище викладеного, суд правильного висновку дійшов , що заявлені вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого правового обґрунтування щодо порушення вимог Закону України « Про виконавче провадження « з боку як державного виконавця , так і начальника відділу державної служби .

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Висновок суду ,що дії суб`єктів оскарження, що були вчиненні в рамках вказаного виконавчого провадження №5326894 відкритого на підставі виконавчого листа № 755/7398/20 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року відповідають вимогам законодавства є цілком обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому суд створив всі умови для змагальності сторін, в тому числі роз`яснював права сторонам їх права та обов`язку доведення тих обставин на які вони посилались на підтвердження своїх вимог.

Подані представником скаржника ОСОБА_1 - адвокатом Зінченко М.М. докази, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги, як такі що подані поза межами строків подачі доказів. Будь-яких поважних причин не надання вказаних доказів до суду першої інстанції не встановлено.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, ухвала суду є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді