ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» квітня 2021 року

м. Харків

справа № 610/2442/20

провадження № 22ц/818/2571/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року в складі судді Тімонової В.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що вона є повнолітньою та навчається на першому курсі Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова, на денній формі навчання факультету Інженерних мереж та екології міст. Термін закінчення навчання - 30 червня 2024 року.

Зазначила, що навчається на бюджетній основі, однак стипендію не отримує. Проживає у гуртожитку університету, за користування яким сплатила 3120,00 грн. Також, у зв`язку з навчанням їй доводиться купувати зошити, підручники та інше канцелярське приладдя, витрачати кошти на їжу та проїзд в транспорті тощо.

У зв`язку з навчанням на денній формі вона не має можливості працевлаштуватися і самостійно себе забезпечувати. Її мати також не має можливості самостійно її утримувати.

Вказала, що відповідач є її батьком, сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. Відповідач працює, отримує стабільний заробіток та має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання на період навчання. Йому відомо про те, що вона навчається в університеті, однак він не надає їй матеріальної допомоги

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання в Харківському національному університеті міського господарства ім. О.М. Бекетова, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2020 року і до закінчення нею навчання, тобто по 30 червня 2024 року, але не довше ніж до досягнення нею 23 років; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - змінити та стягнути з нього аліменти на утримання дочки в розмірі по 1/16 частині щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно вказав на його згоду з визначеним позивачкою розміром - 1/6 частини від усіх видів доходу. Він погодився сплачувати аліменти лише у розмірі 1/16 частини від усіх видів доходу, про що вказав у заяві та відзиві, поданих до суду першої інстанції. Він має двох дітей від другого шлюбу, яких також утримує. Після розірвання шлюбу з її матір`ю позивачка не зверталась до нього за допомогою. Доказів наявності підстав для стягнення аліментів у визначеному нею розмірі позивачкою не надано.

19 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Вказала, що не отримала від відповідача аліментів, кошти на утримання їй надає лише мати, та їх недостатньо для навчання та проживання. Звертаючись до суду з позовом, вона просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частки його доходів з урахуванням того, що у нього є ще двоє неповнолітніх дітей та він сплачує аліменти на утримання дитини своїй теперішній дружині. Розмір аліментів, що стягуватимуться з відповідача, не перевищує визначеного законом.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, яку відповідач, будучи працездатним та офіційно працевлаштованим, має можливість надавати у розмірі 1/6 від його заробітку (доходу) щомісячно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 29 вересня 2001 року перебували у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8-9).

26 квітня 2006 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а. с. 10).

13 лютого 2010 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5 , від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти відповідача є учнями Андріївської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №1 Балаклійської районної ради Харківської області (а. с. 32-35).

Як вбачається з довідки № 157/1 від 15 вересня 2020 року, ОСОБА_1 є студенткою 1 курсу факультету Інженерних мереж та екології міст Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова, денної форми навчання, бюджетна основа, термін навчання з 14 вересня 2020 року до 30 червня 2024 року (а. с. 12).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 3).

За проживання у гуртожитку університету ОСОБА_1 02 вересня 2020 року сплатила 3120,00 грн, що підтверджується копією квитанції №0.0..1 (а. с. 11).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 досягла 18 років, є студенткою Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. ОСОБА_1 навчається на денній формі, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має. Позивачка зареєстрована у смт Андріївка Харківської області, у зв`язку з чим також оплачує проживання у гуртожитку університету в м. Харкові.

Отже, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачка потребує матеріальної допомоги для оплати пов`язаних з навчанням витрат.

Відповідач ОСОБА_2 має двох дітей від другого шлюбу. При цьому, відповідач перебуває у працездатному віці, працює в Акціонерному товаристві «Укрзалізниця» оглядачем-ремонтником вагонів 6 розряду. Даних про те, що розмір доходів відповідача не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, матеріали справи не містять.

Встановивши, що позивачка продовжує навчатися у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а її батько ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці та працевлаштований, має можливість надавати дочці відповідну допомогу, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що він визнав позов лише частково та погоджувався сплачувати аліменти у розмірі 1/16 частини від усіх видів доходу, про що вказав у заяві та відзиві, поданих до суду першої інстанції, а не 1/6 частини, як зазначив суд у рішенні, судова колегія відхиляє. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дослідив докази у справі, надав оцінку сукупності встановлених обставин справи, зокрема, наявності у відповідача двох дітей від другого шлюбу, та дійшов правильного по суті висновку про задоволення позову ОСОБА_1 з урахуванням цих обставин. При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що позов визнано відповідачем лише частково. Помилкове посилання суду на те, що позовні вимоги визнано відповідачем у розмірі 1/6, а не 1/16 частини доходів, не вплинуло на правильність вирішення спору, адже рішення суду першої інстанції ухвалено не на підставі визнання відповідачем позову, а за результатами оцінки доказів по суті заявлених вимог.

Посилання відповідача щодо того, що після розірвання шлюбу з її матір`ю позивачка з ним не спілкується, не зверталась до нього за допомогою, що він сплачував аліменти у розмірі 1/6 частини доходів до досягнення нею повноліття, не можуть бути взяті до уваги, адже ці обставини не мають значення для вирішення справи. Сплата аліментів до досягнення дитиною повноліття не звільняє відповідача від обов`язку надавати дочці утримання під час нею продовження навчання. Визначений судом розмір аліментів відповідає обставинам справи.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що ОСОБА_1 навчається на бюджетній основі та доказів наявності підстав для стягнення аліментів у визначеному нею розмірі позивачкою не надано, судова колегія відхиляє, оскільки законом передбачено обов`язок батьків сплачувати аліментів на утримання дитини, що продовжує навчатися, незалежно від форми її навчання. Бюджетна форма навчання не свідчить про відсутність у позивачки витрат, пов`язаних з навчанням, зокрема, на проживання у гуртожитку, проїзд, навчальні та методичні матеріали, харчування тощо.

Посилання ОСОБА_2 щодо того, що з його заробітної плати після ухвалення оскаржуваного рішення суду утримано аліменти у розмірі 25%, не свідчать про порушення його прав та відрахування з його заробітку аліментів у розмірі, що перевищує максимально допустимий законом. Стягнення аліментів на інших дітей, окрім позивачки, не є предметом розгляду в межах цієї справи.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.