22.04.2021 Справа № 756/3127/21
Справа №756/3127/21
Номер провадження 2/756/3554/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Тихої О.О., за участі секретаря судового засідання Кренджеляк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповноліньої дитини та дружини,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповноліньої дитини та дружини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 07.02.2020 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу у них народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, шлюбні відносини з відповідачем не склалися, тому з жовтня 2020 року вони мешкають окремо. Як зазначає позивач, дитина проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач інколи надає незначну матеріальну допомогу, проте вказаних сум не вистачає на задоволення потреб дитини. Позивач вказує на те, що відповідач є працездатним, інших дітей на утриманні не має, а тому має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Крім того, угоди про добровільну систематичну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, тому просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.03.2021 у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.

08.04.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що незважаючи на те, що спільне життя з позивачем фактично припинене з жовтня - листопада 2020 року, проте він продовжує надавати сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальну допомогу, що підтверджується грошовими переказами на картковий рахунок ОСОБА_1 , загальна сума яких за жовтень 2020 року - березень 2021 року становить 18000,00 грн. Крім того, зазначає, що додатково купує для дитини усе необхідне. Твердження позивача, що відповідач не здійснює догляд за сином є хибним, оскільки він має змогу спілкуватися з дитиною тільки з дозволу ОСОБА_1 . Вказує, що він офіційно працює на ТОВ «Дорсистемс» з 18.02.2020 року та його середня заробітна плата у 2020 році складала 6037,50 грн. Станом на 2021 рік становить 8050,00 грн. Проте, у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України не можливо спрогнозувати його заробіток й майбутньому. Таким чином, з урахуванням рівня доходу, який отримує відповідач, він не зможе сплачувати заявлену позивачем суму аліментів. Зазначає, що з урахуванням його щомісячного заробітку, він зможе здійснювати сплату аліментів у розмірі ј частки його доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, у нього відсутня фінансова можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки після сплати матеріальної допомоги своїй дитині, комунальних платежів, вартості навчання, у нього залишаються мінімальні кошти на його нагальні потреби.

21.04.2021 року позивач надала відповідь на відзив у якій зазначила, що з відповідачем вона проживає окремо з жовтня 2020 року. За вказаний період часу вони намагались помиритися, проте не дійшли взаєморозуміння, в результаті чого вона залишилась проживати удвох з дитиною. На сьогоднішній день їх з відповідачем син знаходиться на її утриманні та матеріальна допомога відповідача має періодичний характер. Наданих ОСОБА_2 грошових коштів недостатньо як для нормального розвитку дитини, так і для задоволення її нагальних потреб, оскільки за час окремого проживання з відповідачем значний розмір грошових коштів був витрачений на медичні процедури відносно дитини. Крім того, її післяродова реабілітація також потребує грошового забезпечення. Тому, перебуваючи в декретній відпустці, вона потребує матеріальної допомоги свого чоловіка у розмірі, зазначеному у позові.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач у судове засідання надав заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, позов визнав частково, лише в частині стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину у розмірі ј частки його доходу, оскільки має невеликий дохід.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Встановлено, що сторони з 07.02.2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.03.2020 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.08.2020.

В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні і на час розгляду справи не досягла трирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З довідки про розмір отриманого доходу №000-000009 від 07.04.2021, виданої ТОВ «Дорсистемс», вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює на вказаному підприємстві з 18.02.2020 на посаді дорожній робітник та за період з 01.10.2020 по 01.03.2021 його середня заробітна плата, з урахуванням утримання обов`язкових податків, зборів та внесків, складає 6879,79 грн.

Згідно з наданим відповідачем Договором №4103-19 від 31.07.2019 про надання освітніх послуг, ОСОБА_2 з 2019 зараховано до Національного транспортного університету на заочну форму навчання для здобуття ступеня вищої освіти - бакалавр; загальна вартість освітніх послуг за весь період навчання 2019-2022 роки становить 25800,00 грн.

Отже, плата відповідача за навчальний рік у зазначеному вищому навчальному закладі становить 8600,00 грн.

Відповідно до наданих платіжних документів ОСОБА_2 здійснює періодичні перерахування на платіжну картку позивача. Цей факт не оспорюється позивачем, а також підтверджується випискою з банківського рахунку, наданою останньою.

Позивачем в свою чергу надані відповідні документи на підтвердження її стану здоров`я та стану здоров`я дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві.

Так, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Приписами статті 26 Закону України «Про оплату праці» встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати.

При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

Приписами статті ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків.

Частина 3 цієї статті встановлює, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, що регулює сімейні правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище сторін, а також те, що відповідач працездатний, не надав доказів того, що не може працювати та отримувати відповідну заробітну плату, а також відомостей про наявність в нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, з урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, що, також, дорівнює мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину у віці до шести років.

Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає наступне.

Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання матері дитини, яка потребує такої допомоги, проте може її надавати.

Згідно із частиною 2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 ст.84 СК України встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У відповідності до ч. 1 та 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, норми діючого законодавства передбачають обов`язок чоловіка утримувати дружину, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Приймаючи до уваги той факт, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще не досягла трьох років, проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем у справі, відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровим і не має інших утриманців, враховуючи заперечення відповідача, а також його майновий стан, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, який суд вважає достатньо обґрунтованим.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 01.03.2021.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 84, 82, 91, 180, 181, 182, 191 СК України, ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповноліньої дитини та дружини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 01.03.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дружини у розмірі 1000 (одна тисяча) гривеь 00 копійок щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з 01.03.2021 до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Тиха