Ухвала

26 квітня 2021 року

місто Київ

провадження № 61-70вп21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув заяву ОСОБА_1 про визначення підсудності позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернулася до Верховного Суду із заявою про визначення підсудності позову про розірвання шлюбу, укладеного із ОСОБА_2 .

До заяви подано позовну заяву із додатковими матеріалами.

Заявник просила визначити підсудність поданого нею позову відповідно до правил статті 29 ЦПК України.

Верховний Суд вивчив зазначену позовну заяву та додані до неї документи, за результатами чого зробив такі висновки.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином Литовської республіки, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до запису про укладення шлюбу, переклад якого здійснено перекладачем Кражевою Тетяною Сергіївною , засвідченого 12 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним Андрієм Олеговичем, 08 грудня 2018 року у м. Вільнюсі, Литві зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , прізвище якої після шлюбу ОСОБА_1 .

Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України.

Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку, що підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства визначається ухвалою Верховного Суду виключно у тому разі, якщо обидві сторони постійно проживають за межами України.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Заявник на обґрунтування підстав визначення Верховним Судом підсудності її позову про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач є громадянином Литви, на території України не перебуває; при цьому, позивач є громадянкою України, яка постійно проживає в України за зареєстрованим місцем проживання.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 є громадянкою України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте, відомості про місце її постійного проживання за межами України матеріали позову не містять, Верховний Суд зробив висновок про відсутність підстав для визначення підсудності позову, поданого ОСОБА_1 , а отже, заява про визначення такої підсудності не підлягає задоволенню.

Визначення підсудності у цій справі має здійснюватися судом першої інстанції за загальними правилами про територіальну юрисдикцію (підсудність) цивільних справ, а також з врахуванням правил статті 63 Закону України

«Про міжнародне приватне право».

Керуючись статтею 29 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у визначенні підсудності позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний