Провадження № 2/344/1311/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

15 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря судового засідання Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_1 до ПП «Металспецмонтаж» про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що позивач у період з 06.10.2015 року по 28.04.2020 року позивач, працювала на посаді головного бухгалтера в приватному підприємстві Металспецмонтаж». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. 28 квітня 2020 року позивач була звільнена за ст.38 КЗпП України згідно наказу № 29- К від 28.04.2020 року. Відповідач не провів зі позивачем повного розрахунку у день звільнення, а виплатив заробітну плату за квітень та компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 17 календарних днів в сумі 5128 гривень 31.08.2020 року після неодноразових усних звернень позивача і після того, як в інтересах позивача 27.08.2020 року було подано адвокатський запит. Крім того, що остаточний розрахунок зі позивачем було проведено із затримкою 85 робочих днів, відповідач не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, що в сукупності є порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 28/04/2020 по 31/08/2020 в розмірі 25 486,94 гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 800 гривень, а також судові витрати у розмірі 840,80 гривень судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі та участі представника.

Відповідач не забезпечив явку в судове засідання свого належним чином уповноваженого представника.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Отже правові наслідки не прибуття в судове засіданні сторін та їх уповноважених представників покладено повністю на відповідні сторони.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивачем подано клопотання про витребування у відповідача, довідки розрахунку середньоденної та середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяці роботи - лютий, березень 2020 року. В свою чергу до матеріалів позову позивачем долучено копії особових рахунків щодо нарахованої відповідачем заробітної плати. Відповідачем не подано до суду розрахунків в спростування розрахунків позивача.

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу довідка про заробітну плату видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа. Відповідачем не подано довідки розрахунку заробітної плати позивача, відповідач не скористався правом на подання відзиву чи його заперечення, таким чином не встановлено правових підстав для витребування документів.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 з 06/10/2015 позивач прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера на підставі наказу №6-к від 05/10/2015 року. З 28/04/2020 позивач звільнена з роботи за власним бажанням, наказ №29-К від 28.04.2020.

Згідно виписки з банківського рахунку 31/08/2020 позивачу виплачено заробітну плату в розмірі 5168,77 гривень.

Згідно відповіді директора ПП «Металспецмонтаж» В.В. Сторощук вих. №11 від 01/09/2020 вказано, що позивач прийнята на посаду головного бухгалтера 06 жовтня 2015 року та звільнена за ст. 38 КЗпП України 28 квітня 2020 року, станом на 01 вересня 2020 сума нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку виплачена (платіжне доручення №138 від 31.08.2020).

Згідно особового рахунку нарахування зарплати за лютий 2020 року позивачу нараховано 6100 гривень, з відрахуванням обов`язкових платежів до сплати: 4910,50 гривень.

Згідно особового рахунку нарахування зарплати за березень 2020 року позивачу нараховано 7918,68 гривень.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16.

В ст. 116 КЗпП України вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В ст. 117 КЗпП України вказано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так позивачем пред`явлено позов за ст. 117 КЗпП України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи перед звільненням складає: 9 295,24 грн. : 31 робочих дні = 299,85 грн.

Кількість робочих днів за час затримки виплати - 85 днів.

Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за весь період: 299,85 грн. х 85 робочих днів = 25 486,94 гривень.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі №6-76цс14 від 02.07.2014 р. незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно відповіді на адвокатський запит відповідачем визнано, що заробітну плату позивачу виплачено 31.08.2020, в свою чергу позивача звільнено з займаної посади 28.04.2020 року.

Відповідачем не надано доказів в спростування вимог позивача, не надано розрахунку середнього заробітку позивача, не спростовано вимоги про стягнення сум. Таким чином вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2020 року по 31.08.2020 року обгрунтовано належними правовими підставами.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно статті 237-1Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв 'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач оцінює свої моральні страждання в 800 гривень. Таким чином вимогу про стягнення моральної шкоди обґрунтовано належними правовими підставми.

Відповідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на обґрунтування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на позивача.

При цьому в ч. 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним дій щодо доведення обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже процесуальним законом безпосередньо на відповідача покладено обов`язок доведення перед судом обставин спору. Однак відповідачем не доведено правових підстав його заперечення проти позову.

Також в ч. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 3 ст. 13 ЦПК України вказано, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином на відповідача покладено обов`язок доведення перед судом обґрунтованості його заперечення проти позову правовими підставами. Відповідачем зазначених обов`язків не виконано.

Разом з цим відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору від 25/08/2020 про надання правової допомоги, копію акту виконаних робіт від 22/10/2020, згідно квитанції №0451573 позивачем сплачено на користь адвоката Зайдель І.П. 3000 гривень за надання правової допомоги.

Таким чином розмір витрат на правничі послуги з професійної правової допомоги, які підлягаю компенсації відповідачем позивачу доведено на суму 3000 гривень.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

позов задовольнити;

стягнути з Приватного підприємства «Металспецмонтаж» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 25486,94 гривень заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні, 800 гривень моральної шкоди, 840,80 гривень судового збору та 3000 гривень витрат на професійну правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.О. Бородовський