Справа № 756/1581/21
Провадження № 8/756/10/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участі секретаря судових засідань - Бондаренко Н.Ю.,

заявника (боржника) - ОСОБА_1 ,

представника заявника (боржника) - Лежух-Вовк Т.І.,

стягувача за судовим наказом - ОСОБА_2.,

представника стягувача за судовим наказом - Фадєєвої Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лежух-Вовк Тетяни Іванівни про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 15 лютого 2021 року Оболонським районним судом м. Києва у цивільній справі №756/1581/21 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу,

УСТАНОВИВ:

Заявник адвокат Лежух-Вовк Т.І., яка діє в інтересах боржника ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року у цивільній справі №756/1581/21 про стягнення аліментів, виданого за заявою ОСОБА_2 .

Свої вимоги заявник обґрунтовував, зокрема, тим, що судовим наказом судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року у цивільній справі №756/1581/21 зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник стверджував, що діти періодично проживають з кожним з батьків, а також те, що ОСОБА_2 не було надано до суду рішення суду або рішення у справах дітей, за яким проживання дітей визначено разом з нею. При цьому зазначає, що діти є громадянами України та Республіки Польща, а тому всі спори, що виникають між батьками щодо питань виховання та перебування дітей , можуть вирішуватись одним з судів - компетентним судом України або Республіки Польща в залежності від того, до якого суду була подана позовна заява раніше. Заявник, зазначає, що ще 14.12.2020 звернувся з відповідною позовною заявою до польського суду, відтак така справа має розглядатись саме на території Республіки Польща і до моменту прийняття польським судом відповідного рішення місце проживання дітей вважається невизначеним. Також, зазначається, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ірпінської міської ради припинено розгляд заяви ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дітей, що підтверджується листом Ірпінської міської ради №3-9463.2 від 24.12.2020, у зв`язку з передачею спору на розгляд Районного суду в м.Пулави Республіки Польща, ІІІ Відділу сімейного та неповнолітніх щодо розв`язання спору у справі визначення батьківської влади над неповнолітніми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Одночасно, заявник зазначає, що ОСОБА_2 не зазначила про те, що ОСОБА_1 має на утриманні ще одну дитину - ОСОБА_7 . Крім того, заявник звертає увагу на те, що він постійно приймав участь у вихованні дітей, дбав про їх матеріальне забезпечення, оплачує навчання дітей. Вказані витрати значно перевищують суму, визначену судовим наказом.

Заявник у судовому засіданні заяву про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами підтримав, пояснив, що бере участь у житті дітей, завжди допомагав матеріально, жодним чином не ухиляється від виконання обов`язкупо утриманню дітей, а навпаки виконує його в обсязі, що значно перевищує встановлені законом розміри, а тому підстав для стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 немає.

Представник заявника у судовому засіданні підтримала заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, просила суд її задовольнити.

Стягувач у судовому засіданні проти заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами заперечувала, при цьому, зокрема, пояснила, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні та не заперечувала проти того, що навчання дітей оплачує заявник.

Представник стягувача у судовому засіданні проти заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами заперечувала, пояснила, що це гарантований державою розмір аліментів і це забезпечить боржником гарантовану фінансову підтримку для дітей, просила суд відмовити у її задоволенні. При цьому, надала письмові пояснення на заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року у цивільній справі №756/1581/21 зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (всіх видів доходів) але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03.02.2021 року і до досягнення дітей повноліття; також стягнуто з боржника судовий збір у розмірі 227,00 грн. в дохід держави. (а.с. 22,23).

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У частині 1 ст. 161 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно з п. 5 ч. 1 цієї статті судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 1 ст. 170 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Таким чином, судовий наказ про стягнення аліментів, виданий на підставі п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, може бути скасований лише у порядку перегляду його за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Тобто за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами». Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4ст. 423 ЦПК). Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, відповідно до якого жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені статтею 181 Сімейного кодексу України .

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що представник ОСОБА_2 - адвокат Фадєєва Наталія Ігорівна звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (всіх видів доходів) але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дітей повноліття, тобто з вимогою, яка чітко визначена ч. 1 п. 4 ст. 161 ЦПК України, і такий розмір аліментів на двох дітей відповідає закону.

Видаючи судовий наказ про стягнення аліментів, суддя виходив з того, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: Київська область, м. Ірпінь та перебувають на її утриманні. Батько дітей ОСОБА_1 є чоловіком працездатного віку, наявність інших дітей, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом встановлено не було. За таких обставин суддя дійшов висновку про необхідність стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (всіх видів доходів) але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03.02.2021 року і до досягнення дітей повноліття; також стягнуто з боржника судовий збір у розмірі 227,00 грн. в дохід держави.

При вирішенні заяви про видачу судового наказу застосовувалося право держави Україна, громадянами якої є сторони та їх діти.

Положення ч.5ст.183Сімейного кодексу України (далі-СК України) гарантують право того із батьків, разом з яким проживає дитина, право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною другою статті ст. 182 СК України передбачено, що гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, перешкодою для видання наказу про стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, закон визначає пов`язаність цієї вимоги із встановленням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Сам факт існування у боржника на утримання третьої дитини, не може вважатися перешкодою для видачі судового наказу про стягнення аліментів, за умови відсутності спору про батьківство. Про існування такого спору заявник не вказував.

В судовому засіданні доведено, що на момент видання наказу боржник мав іншу третю дитину - повнолітню доньку, однак ця обставина не є перешкодою для видачі судового наказу, в розумінні п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України. До того ж, що повнолітня донька перебуває саме на утриманні заявника, перед судом не доведено. Крім цього, вказана обставина не може бути підставою для скасування наказу, але може бути врахована судом у разі звернення боржника до суду з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів.

У разі незгоди платника аліментів з розміром стягнутих з нього аліментів, законом визначений інших спосіб захисту його порушеного права звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (ч.7 ст. 170 ЦПК України).

Окрім того, у поданій заяві ОСОБА_1 серед іншого, зазначає, що оскільки було ініційовано судовий процес про визначення місця проживання дітей, який розглядається Районним судом в м.Пулави Республіки Польща, ІІІ Відділу сімейного та неповнолітніх, місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважається невизначеним.

Як було з`ясовано у судовому засіданні, станом на день розгляду даної заяви польським судом справа про визначення місця проживання дітей не вирішена, відповідне судове рішення, яке набрало законної сили, відсутнє.

На запитання суду до ОСОБА_1 :"З ким проживають діти станом на день розгляду заяви та до вирішення польським судом справи про визначення їх місця проживання?" ОСОБА_1 відповіді не надав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи діти із часу звернення ОСОБА_2 із заявою про видачу судового наказу та на час розгляду даної заяви проживають з матір`ю.

Згідно із наданих самим же заявником документів, убачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в ТОВ «Ірпінський ЗЗСО-Ліцей`Альпа Скул» у 4 класі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує навчальні заняття та отримує послуги з денного догляду у ТОВ`Студія розвитку дитини`Грамотійка».

Крім того, згідно довідки ОСББ`Діти Чехова» від 11.01.2021, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживають за адресою : АДРЕСА_1 .

При цьому, оглянуті у судовому засіданні письмові матеріали вказують на те, що місця проживання ОСОБА_1 та дітей не збігаються, що також спростовує факт проживання з дітьми.

Отже, доводи заявника про тимчасовість проживання дітей разом із батьком свого належного підтвердження не знайшли і фактично зводяться до переоцінки доданих до заяви про видачу судового наказу доказів.

Визначення місця проживання дітей в судовому порядку є лише можливим розвитком подій у майбутньому, за таких обставин, наявність між стягувачем та боржником спору про визначення місця проживання дитини не звільняє боржника від утримання дитини, сплати аліментів та вказаний факт не впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому наказі, що переглядається.

Доказів наявності між сторонами домовленості по утриманню дітей у позасудовому порядку заявником не надано.

Доводи про прийняття участі в утриманні дітей на час подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів також не є перешкодою для видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Крім того, посилання заявника в заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами на ті обставини, що він добровільно виконує обов`язок по утриманню дітей, при цьому обсяг утримання значно перевищує встановлені законом розміри не є підставою для скасування судового наказу про стягнення аліментів.

Суд звертає увагу заявника на те, що батько зобов`язаний утримувати малолітню дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19), а тому його доводи про те, що він регулярно придбавав одяг, тощо, не є нововиявленою обставиною для перегляду судового наказу.

Належних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час винесення судового наказу та які б дали підстави для його скасування, судом не встановлено. Жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною.

Отже, у процесі розгляду справи, суду не надано і судом не здобуто конкретних правових доказів, які б давали правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник в своїй заяві про перегляд рішення, не є нововиявленими обставинами в розумінні положень ст. 423 ЦПК України та не спростовують факти, покладені в основу судового наказу. Доводи заяви заявника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про його незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами є необгрунтованою, а тому, не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. З ст. 429 ЦПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч. 4 ст. 429 ЦПК України).

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. 76-81, 160, 161, 170, 259, 354, 423, 429 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Лежух-Вовк Тетяни Іванівни про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 15 лютого 2021 року Оболонським районним судом м. Києва у цивільній справі №756/1581/21 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 23 квітня 2021 року.

Суддя М.М. Ткач