Справа № 369/3530/20
Провадження №4-с/369/36/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

секретаря Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), головний державний виконавець Міщенко Лариса Миколаївна про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 липня 2005 року було відкрито виконавче провадження ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в Київській області про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Державним виконавцем складено довідку від 27 листопада 2019 року про заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 188 065,80 грн. З розрахунком він не погоджується, оскільки він складений без врахування його офіційного доходу за весь час. У довідці вказаний борг станом на 28 лютого 2018 року в розмірі 125 558,30 грн., але з цієї суми не зрозуміло виходячи з якої заробітної плати державним виконавцем було нараховано таку заборгованість, за який період та чи були враховані всі суми сплачених ним аліментів. Тому даний розрахунок є неправомірним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Вказав, що про даний розрахунок йому стало відомо 25 лютого 2020 року після отримання позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Тому строк на оскарження даного розрахунку він пропустив з поважних причин.

Просив суд поновити строк для подання скарги; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Міщенко Л.М. щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 листопада 2019 року (ВП3261149) та скасувати його; зобов`язати головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Міщенко Л.М. усунути допущені порушення шляхом проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з дати відкриття виконавчого провадження: 11 липня 2005 року до 31 жовтня 2019 року помісячно, виходячи із заробітної плати ОСОБА_1 у вказаний період та з врахуванням сум, сплачених в зазначений період аліментів згідно квитанцій про їх сплату.

28 липня 2020 року до суду надійшли пояснення стягувача ОСОБА_2 . Вказала, що боржник при примусовому виконанні судового рішення має обов`язок протягом трьох робочих днів письмово повідомляти державного виконавця про повне або часткове самостійне виконання рішення, про зміну місця роботи. Боржник ОСОБА_1 не подавав державному виконавцю довідки з місця роботи та інформацію про всі виплати, що були здійсненні добровільно. Тому державний виконавець провів розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства та інформації наявної у виконавчому провадженні. Просила відмовити в задоволенні скарги.

У судове засідання 26.03.2021 ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення до суду не подавав. Направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання 26.03.2021 не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду скарги до суду не звертався. На вимогу суду направив копії матеріалів виконавчого провадження №3261149 та просив слухати справу за його відсутності, проти доводів скарги заперечували.

Заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 у судове засідання 26.03.2021 не з`явивсь, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином. Представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням поданих пояснень та просив відмовити в задоволенні скарги.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

Відповідно п. а ч.1 ст.449ЦПК України скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця може бути подана у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 вказав, що оскаржуваний розрахунок він отримав лише 25 лютого, тому пропустив строки з поважних причин. Такі доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 10 лютого 2020 року подав державному виконавцю заяву про проведення перерахунку суми заборгованості по аліментам з 31 березня 2018 року по день подання заяви з урахуванням довідки про доходи.

Разом з тим, суд зважає, що 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території, зокрема, м. Києва, із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задоволити клопотання скаржника та поновити пропущений строк на звернення до суду із даною скаргою.

Згідно з частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) викладений правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц, від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18, від 15 липня 2020 року у справі № 645/5637/15-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 569/1662/18, від 01 жовтня 2020 року у справі № 344/17895/19 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця (постанова Верховного Суду України від 17 березня 2021 року по справі №2-3619/2007). Тому дана скарга розглядається судом в порядку контролю за виконанням судових рішень.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, вважає що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 11 липня 2005 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини з 01 червня 2005 року до досягнення дитиною повноліття.

Про відкрите виконавче провадження та необхідність сплати аліментів ОСОБА_1 було відомо, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої статті 71 Закону «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому сімейним законодавством. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина перша статті 195 СК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (далі - Перелік № 146). Зокрема, у пунктах 14 та 19 Переліку № 146 визначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, зокрема з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; інших видів заробітку.

Утримання аліментів не провадиться з: 1) вихідної допомоги при звільненні і сум неоподаткованого розміру матеріальної допомоги; 2) компенсації працівникові за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа при звільненні одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років; 3) допомоги на лікування; 4) допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; 5) компенсаційних виплат при відрядженнях і переведенні на роботу в іншу місцевість; 6) польового забезпечення, надбавок до заробітної плати й інших сум, які виплачуються замість добових і квартирних; 7) компенсаційних сум, які виплачуються за амортизацію інструментів і зношеність одягу; 8) матеріальної допомоги осіб, які втратили право на допомогу по безробіттю; 9) вартості безкоштовного надання квартир та комунальних послуг; 10) одноразової допомоги при народженні дитини; 11)державної допомоги на поховання; 12) допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 13) допомоги на дітей, які перебувають під опікою чи піклуванням; 14) допомоги малозабезпеченим сім`ям з дітьми; 15) соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям; 16) державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю, а також надбавки на догляд за особою з інвалідністю з дитинства та дитиною з інвалідністю, що передбачені Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 17) допомоги по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною віком до 14 років; 18) тимчасової державної допомоги, якщо місце проживання батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину; 19) субсидій готівкою для відшкодування витрат на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; 20) щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на територіях радіоактивного забруднення; 21) вартості речового, продовольчого забезпечення або його грошової компенсації; 22) дотацій на обіди, вартості путівок до санаторіїв і будинків відпочинку, що надаються за рахунок коштів підприємств та організацій.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 27 лютого 2019 року до Києво-Святошинського РВДВС ГТЮ в Київській області надійшла заява ОСОБА_2 про виконання нарахування та вжиття заходів щодо їх виплати боржником ОСОБА_1

27 листопада 2019 року головним державним виконавцем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадження ВП №3261149. Згідно даного розрахунку станом на 28 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 125558,30 грн., а станом на 31 жовтня 2019 року 188 065,80 грн.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина перша статті 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості кордоном (частина друга статті 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Згідно з частиною четвертою статті 71 Закону № 1404-VIII України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 11 лютого 2020 року до Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) надійшла заява ОСОБА_1 про перерахунок суми заборгованості по аліментам з 31 березня 2018 року по сьогоднішній день на основі довідки про доходи за цей період.

05 березня 2020 року головним державним виконавцем складено новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадження ВП №3261149. Згідно даного розрахунку станом на 28 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 106 648,76 грн., а станом на 29 лютого 2020 року 131 099,74 грн.

Даний розрахунок боржником не оскаржується в межах поданої скарги.

11 травня 2020 року до Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) надійшла заява представника боржника ОСОБА_1 , - ОСОБА_4 про проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з дати відкриття виконавчого провадження: 11 липня 2005 року по 29 лютого 2020 року помісячно, виходячи із заробітної плати ОСОБА_1 ..

У матеріалах виконавчого провадження наявний ще один розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. При цьому згідно даного розрахунку станом на 28 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 106 648,76 грн., а станом на 28 лютого 2021 року 167 471,99 грн.

Останній розрахунок також не оскаржується боржником в межах даної скарги.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (частина перша статті 19 Закону № 1404-VIII).

Таким чином, ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження має право подавати державному виконавцю докази сплати ним аліментних платежів, а також відомості про працевлаштування з метою правильного обліку сплати ним платежів на виконання відповідного рішення суду. Враховуючи, що такі докази не подавалися державному виконавцю, а також не надані вони суду, у своїй скарзі боржник просто вказує, що він не погоджується з розрахунком, але не конкретизує в чому саме державний виконавець провів неправильно нарахування або не врахував якийсь платіж, доводи скарги про необґрунтованість розміру заборгованості за аліментами спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

У скарзі ОСОБА_1 вказує, що не погоджується з розміром заборгованості станом на 28 лютого 2018 року - 125558,30 грн., та станом на 31 жовтня 2019 року 188 065,80 грн. вцілому. Разом з тим, саме за заявою ОСОБА_1 державний виконавець на підставі наданих боржником документів провів новий розрахунок, за яким станом на 28 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить вже 106 648,76 грн., а станом на 29 лютого 2020 року 131 099,74 грн. А згідно ще нового розрахунку станом на 28 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 106 648,76 грн., а станом на 28 лютого 2021 року 167 471,99 грн. Щодо цих сум боржник будь-яких заперечень не висловив, скаргу не доповнив і не обґрунтував. Таким чином станом на час розгляду справи судом в матеріалах виконавчого провадження є нові розрахунки заборгованості, які боржником не оспорюються.

Перевіривши доводи скарги, дослідивши подані суду матеріали виконавчого провадженні, інформацію по виконавчому провадженню, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, суд приходить до висновку, враховуючи, що державним виконавцем самостійно за заявою боржника проведено перерахунок заборгованості, вимоги скарги не підлягають до задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), головний державний виконавець Міщенко Лариса Миколаївна про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас