Справа № 617/2128/20
Провадження № 2/617/164/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі

головуючого - судді Уханьової І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника 3-ї особи Служби у справах дітей Вовчанської міської ради - Єліференко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вовчанськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , діючої як законного представника в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особи : ОСОБА_5 та Служба у справах дітей Вовчанської міської ради , про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася з вказаним позовом, просила суд, визнати дійсним укладений 26.12.2014 року між нею та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 . А також визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на житловий будинку А-1 з прибудовою А1-1 загальною площею 54,3 кв. метри та житловою площею 36,8 кв. метри з надвірними будівлями та спорудами ( АДРЕСА_2

На обґрунтування позовних вимог вказала, що станом на 2014 рік вона, на той час ОСОБА_7 , зі своєю сім`єю, до складу якої входили її цивільний чоловік ОСОБА_5 та її діти від попереднього шлюбу: син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 винаймали для проживання приватний будинок в с. Лиман Вовчанського району і мали намір купити власне житло. В домоволодінні утримували велике підсобне господарство ( овець, поросят, кролів, курей, качок, гусей), за рахунок якого заощаджували кошти для придбання власного будинку.

Вказала, що у серпні місяці 2014 року, перебуваючи в гостях у свого кума ОСОБА_11 , що мешкає по АДРЕСА_3 познайомилися з його сусідом ОСОБА_6 . Дізнавшись з розмови, що ми з чоловіком підшукуємо для купівлі будинок, ОСОБА_6 повідомив, що він шукає покупця на свій будинок по АДРЕСА_1 , оскільки у нього розпалася сім`я, дружина з дітьми виїхала до міста Харкова і він також бажає переїхати на проживання до Харкова. Щодо ціни продажу повідомив , що продає за 6000 доларів США і запропонував поїхати оглянути будинок. Але вони відмовилися, повідомивши що названа ціна є занадто завеликою для їхнього бюджету.

Через неділю їй зателефонував ОСОБА_6 , повідомив, що він цікавився у знайомих щодо серйозності їхнього наміру купити власний будинок для сім`ї і став наполегливо пропонувати приїхати оглянути його будинок, оскільки він готовий обговорити продаж будинку в розстрочку. Вони з чоловіком погодилися, приїхали за вказаною адресою : АДРЕСА_1 . Домоволодіння знаходилося в занедбаному стані, двір заріс бур`янами, за борги енергопостачання до будинку було відключене, надвірні будівлі знаходилися в напівзруйнованому стані: всі металеві елементи були витягнуті, цегла була знята зі стін сараїв, убиральня зруйнована.

ОСОБА_6 їй пояснив, що вимушений був здавати метал та продавати цеглу, оскільки мав гостру потребу в грошах. В результаті огляду вона з чоловіком повідомили ОСОБА_12 , що їх його будинок не влаштовує, оскільки вони утримують велике господарство, за рахунок якого фактично живуть та заощаджують гроші, і для них важливе значення мають саме сараї, які необхідно відбудовувати заново. .Але ОСОБА_6 став наполегливо заохочувати їм купити його будинок, запропонував значно зменшити його ціну та розстрочити виплату на два роки.

В результаті перемовин вони домовилися за продажну ціну будинку в 3000 доларів з яких 500 доларів вони сплачують зразу при передачі документів та ключів від будинку і в подальшому щомісячно будемо виплачувати по 1500 гривень до повного розрахунку, після чого нотаріально посвідчуємо договір купівлі-продажу.

Але щодо документів на будинок, ОСОБА_6 повідомив, що його дружина, яка після сварки вивозила свої речі з будинку без його відому забрала документи на будинок, не дивлячись на те, що будинок ОСОБА_6 набував за договором дарування і він є його особистою власністю, права на частку в будинку дружина не має.

Щодо виконання договору домовилися, що впродовж трьох місяців ОСОБА_6 займається поновленням документів на будинок, а вони збирають необхідні кошти для першого внеску та для ремонту надвірних будівель, щоб прискорити переїзд до будинку та вселитися до Нового року.

На початку листопада від знайомого односельця, який знав про їх домовленість з ОСОБА_6 про купівлю - продаж його будинку, дізналися, що ОСОБА_6 пропонував йому купити вікна, двері або цеглу з будинку. В зв`язку з цим зустрілися з ОСОБА_6 останній пояснив, що хворіє на тяжку форму цукрового діабету, є інсулінозалежним і має нагальну потребу в грошах. Вони повідомили ОСОБА_12 , що мають необхідні кошти для домовленого першого внеску по оплаті купленого будинку, але до отримання правовстановлюючого документу на будинок нічого сплачувати не будуть, також попередили, що в разі зняття дверей та вікон також відмовляться від покупки будинку.

26.12.2014 року на виконання умов укладеного між нею, ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будинку вона сплатила останньому домовлений перший внесок в розмірі 5635 грн . про отримання якого ОСОБА_6 власноручно написав розписку. Сплачена продавцю ОСОБА_6 у вигляді першого внеску сума була дещо меншою від домовлених 500 доларів США, оскільки ОСОБА_6 не виконав свого обов`язку щодо оплати боргів за електроенергію та підключення електропостачання до будинку, в зв`язку з чим від домовленої суми першої оплати ОСОБА_6 відрахував суму невиплаченого боргу за електропостачання , передав ОСОБА_1 договір на електропостачання та рішення суду на стягнення з нього боргу, запропонувавши їй самостійно відшкодовувати борг та підключати енергопостачання до будинку.

Крім того, ОСОБА_6 26.12.2014 року власноручно письмово посвідчив домовленість про продаж їй свого будинку по АДРЕСА_1 за суму в розмірі 46050 гривень( за діючим на той день в обмінних пунктах курсом долара це складало 3000 доларів США) з подальшою виплатою щомісячно по 1500 гривень, передав їй ключі від будинку та отриманий ним в нотаріальній конторі дублікат договору дарування будинку, з якого вбачалося що будинок дійсно належить ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 02.08.2011 року.

19.01.2015 року вони з чоловіком частково оплатили борг за електроенергію та підключили електропостачання до будинку і до кінця січня 2015 року перевезли господарство та переїхали на проживання до купленого будинку по АДРЕСА_1 .

В подальшому, як і було домовлено з ОСОБА_6 , щомісячно вона сплачувала йому в середньому по 1500 гривень до повного розрахунку. На підтвердження отримання коштів за куплений будинок ОСОБА_6 власноручно щоразу писав розписку.

Зі згоди ОСОБА_6 16.05.2015 року вона з дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєструвалися в купленому будинку. В період проживання в будинку в їх сім"ї ще народилися діти : ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які також були зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 .

На момент її реєстрації в будинку 16.05.2015 року несподівано для неї виявилася інформація щодо наявності якої ОСОБА_6 нічого не повідомляв при обговоренні умов купівлі - продажу : в купленому нею у ОСОБА_6 будинку значаться зареєстрованими його дружина ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також були зареєстровані ще дві особи невідомі самому ОСОБА_6 , оскільки значилися зареєстрованими в будинку ще до набуття ОСОБА_6 права власності на будинок.

ОСОБА_6 пообіцяв зайнятися питанням виписки з будинку його дружини та дітей, які фактично вибули з будинку влітку 2014 року. Але із-за неприязних стосунків між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_2 , остання категорично відмовилася виписуватися з будинку, заявляючи ОСОБА_6 про наявність у нього боргу по аліментах, та своїх прав на деякі побутові речі, що залишилися у чоловіка після припинення сумісного проживання. З цього приводу ОСОБА_6 повідомив , що він консультувався у юриста щодо можливості примусового зняття осіб з реєстрації в його будинку шляхом звернення до суду з позовом про визнання їх втратившими право на жилплощу і завірив її, що це питання буде вирішувати в судовому порядку.

Станом на 12.12.2017 року за куплений будинок нею було сплачено ОСОБА_6 40175 гривень. Наближаючись до моменту повного розрахунку за будинок, вони стали обговорювати з ОСОБА_6 питання нотаріального посвідчення правочину, але проконсультувавшись у нотаріуса виявилося, що відчуження будинку за наявності зареєстрованих у ньому неповнолітніх осіб неможливо.

ОСОБА_6 отримавши майже повний розрахунок, та дізнавшись про порядок та необхідні витрати, пов`язані з судовим визнанням осіб втратившими право на жил площу, запропонував їй самостійно займатися цим питанням, тобто збирати необхідні документи , оформляти від його імені позов до суду, оплачувати витрати по справі за рахунок недоплачених йому коштів. Станом на грудень місяць 2017 року він власноручно зробив розрахунок виплаченої йому за договором купівлі-продажу суми, вивів залишок в розмірі 4375 гривень і повідомив, що він не претендує на виплату цієї суми з тим, щоб вона самостійно від його імені займалася судовими питаннями щодо виписки осіб з будинку та нотаріальним посвідченням договору.

Вважаючи, що вони повністю розрахувалися за будинок і всі проблеми з переоформленням права власності на будинок на її ім"я вона буде вирішувати самостійно, ОСОБА_6 з грудня місяця 2017 року ніяких матеріальних претензій до нього не заявляв, пообіцявши що за її повідомленням, в разі необхідності, він з`явиться до суду і до нотаріуса.

В зв`язку з тим що в період з 13.07.2016 року по 11.07.2018 року у неї народилися двоє дітей вона не мала можливості від імені ОСОБА_6 займатися судовою справою щодо визнання формально зареєстрованих в будинку осіб, втратившими право на жил площу та нотаріальним посвідченням договору, відклавши ці питання до досягнення меншим сином однорічного віку.

Фактично набувши у власність за простим письмовим договором купівлі - продажу житловий будинок по АДРЕСА_1 , починаючи з січня місяця 2015 року і до цього часу вона зі своєю сім`єю проживає у будинку на правах його власника, її право власності фактично визнається сільською радою, оскільки всі односельці і в їх числі працівники сільради знають про укладений між нею та ОСОБА_6 договір купівлі- продажу будинку.

За період з листопада 2014 року станом на цей час нею та її чоловіком ОСОБА_5 в купленому будинку були виконані наступні ремонтно - будівельні роботи : встановлено ворота та зроблено огорожу, встановлено димохід та відремонтовано і покрито шифером дах на прибудові до будинку, зроблено косметичний ремонт в будинку, обладнано ванну кімнату, відремонтовані два сараї, капітально відремонтовано літню кухню, яка була майже повністю зруйнована, у дворі збудовано нову цегляну убиральню.

В березні місяці 2019 року їй зателефонувала ОСОБА_2 , колишня дружина ОСОБА_6 , і повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 помер, і вона, як законний представник неповнолітніх дітей померлого, діючи в їх інтересах буде звертатися до нотаріальної контори для оформлення спадщини на будинок, який відповідно правовстановлюючим документам залишається зареєстрованим на ім`я батька її дітей.

Коли вона повідомила відповідачці про те, що за куплений будинок вона фактично розрахувалася з ОСОБА_6 , що може підтвердити його власноручно написаними розписками про отримання грошей, ОСОБА_2 заявила, що в проданому їй ОСОБА_6 будинку вона за свої кошти оплачувала вставлені пластикові вікна і бажає, щоб ОСОБА_1 повернула їй 5000 гривень, пообіцявши, що після цього вона випише з будинку дітей і зареєструє їх за фактичним місцем проживання . Позивачка погодилася на її пропозицію. Але через декілька днів ОСОБА_2 зателефонувала повторно, повідомивши, що їй прийшлося оплачувати кремацією тіла колишнього чоловіка в сумі 16000 гривень, крім того у померлого була заборгованість по виплаті аліментів і запропонувала виплатити їй 100000 гривень з тим, щоб вона не зверталася до нотаріуса з приводу спадкування її дітьми майна їх померлого батька.

Оскільки у неї на утримання знаходяться п`ятеро дітей і недоплачена сума за договором складає всього 4375 гривень, за які, відповідно домовленості з продавцем, вона повинна була від його імені оплатити судові витрати по справі про визнання втратившими право на жилплощу осіб, формально зареєстрованих в будинку та оплатити нотаріальні послуги за посвідчення правочину, вона пояснила відповідачці про свій намір позиватися до суду про визнання права власності на будинок, який фактично був купленим нею у ОСОБА_6 .

З вищевказаних причин позивач просить суд, задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі , а саме визнати дійсним укладений 26.12.2014 року між нею та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 та визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок А-1 з прибудовою А1-1 загальною площею 54,3 кв.м. та житловою площею 36,8 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами (сараї БВД, літня кухня Ж, погріб П, убиральня У, ворота №-1, огорожа№2. колодязь к) розташований по АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі..

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Її представник, адвокат Ходаковський Ю.В. до суду 02 лютого 2021 року надав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому зазначив, що просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. (а.с.139-140)

Третя особа по справі, ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, до суду надав заяву про підтримання позову ОСОБА_1 просив його задовольнити, справу розглянути у його відсутності.

Представник Служби у справах дітей Вовчанської міською ради, який був залучений до участі у справі ухвалою суду від 23 лютого 2021 року, в судовому засіданні зазначив, що виконавчий комітет Вовчанської міської ради вважає за недоцільне визнати договір від 26.12.2014 року укладений між позивачем та ОСОБА_6 , просив відмовити у задоволенні позову, надавши суду висновок виконавчого комітету Вовчанської міської ради. (а.с. 183-184)

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані по позову докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч.1 ст.12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Судом встановлено, що згідно договору дарування будинку з надвірними будівлями від 02 серпня 2011 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 листопада 2014 року , житловий будинок з надвірними будівлями який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 , що також підтверджено довідкою КП «Вовчанське БТІ від 18 серпня 2020 року. (а.с. 13, 112-114).

З інформаційної довідки виконкому Червоноармійської Першої сільської ради від 26 грудня 2014 року, суд вбачає, що власник будинку ОСОБА_6 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але члени його сім`ї : дружина ОСОБА_2 та не повнолітні доньки ОСОБА_15 , 2007 року народження та ОСОБА_16 , 2013 року народження, зареєстрвані в цьому будинку , а фактично не проживають(а.с. 59)

З інформаційної довідки виконкому Симинівської сільської ради від 31 липня 2020 року, суд вбачає, що за адресою: АДРЕСА_1 з 16 травня 2015 року значиться зареєстрованою та проживає позивач по справі, ОСОБА_1 разом зі своїми п`ятьма неповнолітніми дітьми. (а.с. 60)

З оригіналів розписок які долучені до матеріалів справи, суд вбачає, що ОСОБА_6 отримував від ОСОБА_17 грошові кошти у рахунок боргу за наданий ним у розстрочку будинок по АДРЕСА_1 . (а.с.81-109)

З копії рішення Вовчанського районного суду Харківської суду від 06 квітня 2015 року, суд вбачає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , шлюб розірвано.(а.с. 141)

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 12 березня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_10 в м. Харків.(а.с. 142)

Суд, дослідивши надані докази, вважає, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного:

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що 16 травня 2015 року на момент її реєстрації разом з членами сім`ії, у будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 на праві власності, вона дізналася, що в будинку зареєстровані малолітні діти, доньки власника будинку: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Але, незважаючи на реєстрацію малолітніх дітей у будинку, домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , щодо придбання будинку не була припинена.

Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Верховний Суд України висловив правову позицію, що викладена в постанові від 01.07.2015 р. у цивільній справі № 6-396цс15, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд рішення суду касаційної інстанції з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» . Згідно ч. 1 ст. 3607 ЦПК України: висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. ВСУ дійшов висновку, що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Також, дана норма визначена ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» - Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно ст. 177 Сімейного кодексу України - Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Доказів того, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , звертався до органів опіки та піклування з приводу отримання дозволу для оформлення правочину та відповідний дозвіл надавався, суду не надано. У зв`язку з чим, домовленістю між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , щодо придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не були враховані вимоги діючого законодавства.

Оскільки, відповідно до частини 6 ст. 203, частини 1 ст. 215 Цивільного кодексу України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним.

З урахуванням наведених вимог закону та встановлених обставин справи, досліджених та оцінених у їх сукупності доказів наданих сторонами по справі, суд приходить до висновку про те , що задовольнити позовні вимоги не можливо.

Також, вимогами статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вимогами 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачене право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 3 ст. 16 ЦК України передбачено також право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що фактично договору купівлі-продажу складеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , не було, тому, підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок, за позивачем немає.

Таким чином , суд вважає , що позивні вимоги ОСОБА_1 , є необ`єктивними та такими, які не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 263-265 , 268, 273, 352, 354-356 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 19, 60, 61, 177Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , діючої як законного представника в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особи: ОСОБА_5 та Служба у справах дітей Вовчанської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок,- відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -