ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 720/2124/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року (головуючий у 1-й інстанції Ляху Г.О.), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що наказом №14-к від 25.10.2018 року КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області її незаконно звільнено з посади медичної сестри загальної практики сімейної медицини Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» з 30 жовтня 2018 року на підставі частини 1 статті 40 КзпП України в зв`язку із скороченням загальної численності штату працівників.

Вказувала, що її не було ознайомлено з наказами про заплановане скорочення посад на підприємстві, в тому числі і щодо скорочення її посади медичної сестри.

_______________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/441/21

Крім того, не було попереджено про скорочення її посади за два місяці до звільнення, та без врахування її переважного права залишення на роботі, оскільки вона уже 20 років має вищу категорію, на відміну від інших.

Також відповідачем не було запропоновано переведення на іншу роботу, просто констатовано, що вакансій немає. Згода профспілкового органу на звільнення не узгоджується із нормами КЗпП України, оскільки профком повинен був звернути на вказані порушення.

Одним із основних підтверджень порушення трудового законодавства відповідачем є лист Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації від 26.09.2018 року за №О-643/2, згідно процедура скорочення посади, яку вона займала не підтверджена, і згідно із штатним розписом працівників амбулаторії кількість працівників відповідає штатним одиницям амбулаторії.

Просила скасувати наказ щодо її звільнення, як такий, що виданий з порушенням законодавства та поновити її на посаді медичної сестри загальної практики сімейної медицини, та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року позов задоволено. Скасовано, як незаконний, наказ тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області за № 14-к від 25 жовтня 2018 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді медичної сестри загальної практики сімейної медицини комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Новоселицького районного суду Чернівецької області. Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області на користь ОСОБА_1 42 623 гривні 32 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу впродовж періоду з 31 жовтня 2018 року по 10 липня 2019 року.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням комунальним некомерційним підприємством «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області подано апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовували тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки дослідженими судом доказами та показаннями свідків підтверджено, що підприємством було дотримано процедури звільнення ОСОБА_1 .

Необґрунтованим є висновок про те, що ОСОБА_1 мала переважне право перед ОСОБА_2 на залишення на роботі, так як ОСОБА_2 є фельдшером, а отже вже в силу своєї освіти має вищий рівень медичної кваліфікації ніж позивач, яка є медичною сестрою.

Крім того, позивачка мала найгірші порівняно з іншими медичними сестрами вказаного підприємства показники в роботі. Стаж не може бути єдиним об`єктивним показником кваліфікації та продуктивності праці.

Такої посади, як патронажна дитяча медична сестра, у підприємстві немає вже більше ніж 15 років, а ОСОБА_1 виконувала функції медичної сестри загальної практики сімейної медицини.

Чинне законодавство не покладає на роботодавця обов`язок відображати результати аналізу кваліфікації та продуктивності праці працівників у письмовій чи в будь-якій іншій спеціальній формі.

Також законом не встановлено жодних часових рамок для виконання роботодавцем положень статті 42 КЗпП в частині визначення переважного права на залишення на роботі при скороченні штату.

Профспілковий комітет на своєму засіданні проводив аналіз кваліфікації та продуктивності праці усіх медсестер Комунального некомерційного підприємство «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області на підставі доданих підприємством до подання документів та звітів оцінки якості роботи за останні роки, в результаті чого погодилася із відповідачем, що найнижча кваліфікація та продуктивність праці саме у ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не взяв до уваги згоду профспілкового органу на звільнення позивача та Акт інспекційного відвідування управління Держпраці у Чернівецькій області від 12 вересня 2018 року, яким встановлено відсутність порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 .

Просили скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області залишено без задоволення. Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 19 березня 2021 року справу призначено до розгляду.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 мала переважне право на залишення на роботі, оскільки має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та тривалий безперервний стаж роботи порівняно з іншими працівниками на аналогічних посадах у підприємстві. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач неналежним чином виконувала свої посадові обов`язки. Надаючи згоду на скорочення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України , первинна профспілкова організація комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги Новоселицького району» дійшла такого висновку без будь-якої порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці позивачки із іншими працівниками, не врахувала переважне право позивача на залишенні на роботі при скороченні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 26 січня 1970 року працювала медичною сестрою амбулаторії села Подвірне Новоселицького району Чернівецької області та була членом первинної організації профспілки трудящих.

Наказом головного лікаря амбулаторії від 01 вересня 2016 року № 1/2 ОСОБА_1 було прийнято на посаду медичної сестри комунальної установи «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області на 1.0 ставку шляхом переводу з посади медичної сестри загальної практики сімейної медицини амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Подвірне Мамалигівської сільської ради (а.с. 31 т.1).

Наказом головного лікаря амбулаторії від 29 травня 2018 року № 6-в визнано завершеним реорганізацію комунальної установи «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради.

Даним наказом визначено та затверджено структуру та штатний розпис підприємства, який відповідно до додатку № 2 до наказу залишився без змін.

Комунальне некомерційне підприємство «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області проводить свою діяльність відповідно до статуту затвердженого рішенням засновника Мамалигівської сільської ради від 24 травня 2018 року № 05.

04 червня 2018 року на зборах трудового колективу схвалений трудовий договір, зареєстрований в управління праці та соціального захисту населення Новоселицької РДА.

З протоколу засідання загальних зборів трудового колективу КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2018 року вбачається, що зборами було ухвалено про початок процедури скорочення штату працівників з метою оптимізації у зв`язку із скороченням фінансування та вирішено вручити листи-повідомлення про скорочення окремим працівникам згідно наказу про скорочення штатних одиниць (а.с.33 т.1).

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки головного лікаря від 30 серпня 2018 року № 9-в внесено зміни до штатного розпису та скорочено одну одиницю медичної сестри (одна ставка).У даному наказі також зазначено про зобов`язання попередити працівників комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» про можливе їх вивільнення та запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші вакантні осади не пізніше ніж за 2 місяці (а.с.35 зворот т.1).

30 серпня 2018 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про майбутнє скорочення, що підтверджується копією повідомлення № 35, яке міститься в матеріалах справи та рекомендованим листом № 642 (а.с. 41,43 т.1), а також цього ж дня видано довідку № 34, з якої вбачається, що на момент попередження позивача про скорочення, вакантних посад для переведення позивача у вказане підприємство немає.

30 серпня 2018 року Комунальним некомерційним підприємством «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області було подано Голові профспілкового комітету КНП«ЦПМСД Новоселицького району» Рошці А.Г. подання, згідно якого підприємство просило надати згоду на звільнення ОСОБА_1 , з роботи за скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП(а.с. 34 т.1).

16 жовтня 2018 року первинна профспілкова організація КУ «ЦПМСД Новоселицького району» надала згоду на скорочення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, що підтверджується витягом з протоколу засідання профспілкової організації КУ «ЦПМСД Новоселицького району» № 22(а.с. 39 т.1)

Наказом від 25 жовтня 2018 року № 14-к ОСОБА_1 було звільнено з посади медичної сестри загальної практики сімейної медицини з 30 жовтня 2018 року (а.с.18 т.1).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Підставою розірвання трудового договору є скорочення штату або чисельності працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 22 травня 2019 року № 753/3889/17.

Відповідно до статті 43 КЗпП України звільнення працівників, зокрема з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, необхідно також отримати згоду відповідного профспілкового органу.

Системне тлумачення положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дає підстави для висновку, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Із протоколу засідання загальних зборів трудового колективу Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2018 року вбачається, що було вирішено про початок процедури скорочення штату працівників з метою оптимізації у зв`язку із скороченням фінансування та було вирішено вручити листи-повідомлення про скорочення окремим працівникам згідно наказу про скорочення штатних одиниць.

ОСОБА_1 відмовилася ознайомитись з попередженням та наказом про скорочення штатного розпису Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області, що підтверджується Актом про відмову від ознайомлення з наказом про скорочення штату від 30 серпня 2018 року.

30 серпня 2018 року на адресу ОСОБА_1 була направлено повідомлення про майбутнє скорочення, що підтверджується копією повідомлення № 35, яке міститься в матеріалах справи та рекомендованим листом № 642.

Як вбачається із подання Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області, підставою для звільнення ОСОБА_1 відповідач зазначав невміння позивача при стажі роботи на посаді медичної сестри у 48 років, зняти ЕКГ, взяти мазок та цитологію, виміряти очний тиск, не володіння позивачем комп`ютером, що є невід`ємним елементом роботи медичної сестри вищої категорії, а також посилався на пенсійний вік позивача.

За змістом частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад.

Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими працівниками визначається статтею 42 КЗпП України, а друге - ні.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

При вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

З наведеного можна зробити висновок, що спочатку підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці всіх працівники, які займають таку ж, як скорочувана посада, і виконують таку ж роботу на підприємстві, в установі, організації. При умові рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці таких працівників, вирішується питання про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі. Тобто порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників має проводитись на початку процедури скорочення та до попередження конкретного працівника про наступне вивільнення.

Процедура визначення кваліфікації та продуктивність праці працівників, а також процедура визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, законодавчо не визначена. Проте, враховуючи що потреба у визначені (оцінці) наявності такого права виникає при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченні чисельності штату працівників, яке ініціюється роботодавцем, тому створити умови та провести таку оцінку повинен роботодавець.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що Комунальне некомерційне підприємство «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області визнала ту обставину, що в день видання наказу від 30 серпня 2018 року № 9 про скорочення штату, з ним була ознайомлена не лише ОСОБА_1 , а й всі інші медичні сестри.

Як вбачається із матеріалів справи, за штатним розписом КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» станом на 30 серпня 2018 року кількість штатних посад медичних сестер становило :4 особи по 1.0 ставці та 2 особи по 0,5 ставки, і всім медичним сестрам закладу було вручено повідомлення від 30 серпня 2018 року про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням штату.

Під час звільнення позивачки з роботи КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» не здійснювало порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації позивачки та інших медичних сестер, не вирішувало питання про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи, тощо.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність звітів про рівень якості сестринського огляду по АЗПС с. Подвірне за 2016,2017, та 9 місяців 2018 років, з яких вбачається, що позивачка щоразу набирала найменшу кількість балів, і за ці роки жодного разу не тримала оцінку «добре», а лише «задовільно», і саме ці звіти свідчать про якісний та кількісний показник кваліфікації і продуктивності роботи позивача.

Однак колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки наявність звітів про рівень якості сестринського огляду по АЗПС с. Подвірне за 2016,2017, та 9 місяців 2018 років, не підтверджують проведення порівняльного аналізу кваліфікації і продуктивності роботи працівників, оскільки в таких звітах відсутнє оцінювання по кожному із пунктів оцінювання, без ознайомлення з його результатами працівників, що ставить під сумнів достовірності таких доказів невідповідності кваліфікаційним вимогами ОСОБА_1 (а.с.141-143)

Також у вказаній апеляційній скарзі Комунальне некомерційне підприємство «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області посилалося на те, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що роботодавцем не було проведено порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці всіх медичних сестер закладу. На спростування вказаних обставин заявник посилався на проведення ними 30 серпня 2018 року загальних зборів трудового колективу , видання наказу від 30 серпня 2018 року № 9, вручення повідомлення про звільнення у зв`язку із скороченням штату всім медичним сестрам.

Проте, вказані обставини не є належним підтвердженням проведення Комунальним некомерційним підприємством «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області порівняння кваліфікації та продуктивності праці всіх медичних сестер закладу.

Не міститься такий порівняльний аналіз і в поданні Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області до профспілкового комітету, в якому відповідач зазначив лише про недоліки роботи позивача як медичної сестри.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим позивачем матеріалів щодо сімейного стану працівників амбулаторії, оскільки вказані документи видавалися після звільнення позивача та під час судового розгляду справи в суді першої інстанції.

Так, довідку щодо складу сім`ї медичної сестри ОСОБА_2 отримано 04 березня 2019 року, медичні документи (висновок та витяг з картки хворого) чоловіка ОСОБА_3 було отримано в листопаді -грудні 2018 року, довідка щодо утримання ОСОБА_4 свого померлого батька отримана 04 березня 2019 року, медичні документи (витяг з історії хвороби) чоловіка ОСОБА_5 отримано в лютому 2019 року.

Як вбачається із подання Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області, підставою для звільнення ОСОБА_1 відповідач зазначав невміння позивача при стажі роботи на посаді медичної сестри у 48 років, зняти ЕКГ , взяти мазок та цитологію, виміряти очний тиск, не володіння позивачем комп`ютером, що є невід`ємним елементом роботи медичної сестри вищої категорії, а також посилався на пенсійний вік позивача.

Однак підприємство не надало суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували зазначені вище обставини.

Так, зокрема відсутність прізвища ОСОБА_1 в журналі записів електрокардіограм, не свідчить про те, що остання не вміє знімати електрокардіограму.

Крім того, у матеріалах справи відсутня посадова інструкція, яка б зобов`язувала ОСОБА_1 , згідно своїх посадових обов`язків, здійснювати вищезазначені дії, а також відсутні докази, які б підтвердили про невиконання таких дій позивачкою.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що роботодавець - Комунальне некомерційне підприємство «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області під час вирішення питання про звільнення позивачки з роботи не здійснювало порівняння продуктивності праці і кваліфікації позивачки та інших медичних сестер. Не вирішував роботодавець і питання також про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі.

Щодо посилань в апеляційній скарзі, на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 станом на 30 серпня 2018 року мала вищу кваліфікацію порівняно з медичною сестрою ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 є за освітою фельдшером а отже, має вищий рівень медичної кваліцікації ніж позивачка, яка є медичною сестрою, то колегія суддів зазначає, що в довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 Охорона здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року за №117, є в наявності як посади сестри медичної загальної практики - сімейної медицини так і посади фельдшера.

Як вбачається з посвідчення №688/2018 про проходження атестації воно видано фельдшеру ОСОБА_2 в тім, що їй присвоєно вищу категорію зі спеціальності «Сестринська справа» (а.с.10 т.2). Разом з тим, у штатному розписі взагалі відсутня посада фельдшера.

Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів про те, що ОСОБА_2 є за освітою фельдшером.

Наведені у апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що 16 жовтня 2018 року первинна профспілкова організація КУ «ЦПМСД Новоселицького району» провела власний аналіз продуктивності праці ОСОБА_1 , у зв`язку з чим надала згоду на скорочення позивача на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України , у зв`язку з чим дійшов хибного висновку про те, що відповідачем при вивільненні позивача було порушено норми трудового законодавства, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про звільнення позивача було прийнято Комунальним некомерційним підприємством «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області виключно у зв`язку із тим, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача, проте ні кваліфікація, ні продуктивність праці як позивача, так і жодного із працівників вказаної установи не була оцінена при проведенні процедури звільнення позивачки з роботи.

Отже, роботодавцем при звільнені позивача було порушено положення статті 42 КЗпП України.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі 42 623 гривні 32 копійки, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Згідно з довідки про доходи Мамалигівської сільської ради від 03 квітня 2019 року № 256 розмір нарахованої заробітної плати за останні два календарні місяці роботи позивача на посаді медичної сестри в Комунальному некомерційному підприємстві «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького районного суду Чернівецької області становила 5 451 гривня 90 копійок( 22 робочих дні у липні 2018 року) та 5 451 гривня 90 копійок( 22 робочих дні у серпні 2018 року). У вересні позивач 2018 року позивач перебувала у відпустці.

Будь-яких письмових доказів на підтвердження іншого розміру заробітної плати, яку отримувала позивач, матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції було розраховано середньоденну заробітну плату та помножено на кількість днів вимушеного прогулу з урахуванням графіку п`ятиденного робочого тижня.

Наведений судом першої інстанції розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2018 року по 10 липня 2019 року у розмірі 42 623 гривні 32 копійки відповідає приписам статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду постановлене відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини села Подвірне» Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак