Ухвала

23 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 314/1307/19

провадження № 61-3169 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» (далі - ТОВ «Промінь»), у якому просив розірвати договір оренди землі, укладений 03 січня 2007 року між його батьком, ОСОБА_2 таТОВ «Промінь» на десять років, посилаючись на те, що у 2016 році ОСОБА_2 помер, після його смерті він прийняв спадщину, однак у порушення пункту 11 договору оренди землі орендна плата за 2016-2018 роки йому не сплачується.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 314/1250/18 відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 314/1250/18.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій просив скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року у справі №314/1307/19 та рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 вересня 2018 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 314/1250/18 та ухвалити нове рішення, яким розірвати договір оренди земельної ділянки від 03 січня 2007 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2021 року указану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику надати до суду касаційну скаргу, в якій уточнити вимоги, зазначивши які судові рішення в якій саме цивільній справі він просить переглянути з урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

У квітні 2021 року на виконання вимог ухвали від 16 березня 2021 року до суду касаційної інстанції заявник надав уточнену редакцію касаційної скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України убачається, що у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

З урахуванням сукупності платежів за користування майном не більше ніж за три роки у розмірі 43 631,00 грн, ціна позову у цій справі є такою, що станом на 1 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*100=227 000), тому в силу вимог закону ця справа є малозначною за ціною позову.

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про розірвання договору оренди землі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара