ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3664/21 Справа № 182/3357/19 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року, яке ухвалене суддею Рунчевою О.В. в місті Нікополь Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 01 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Червоногригорівська селищна Рада Нікопольського району Дніпропетровської, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, який в подальшому уточнив.

В обґрунтування уточненого позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна бабуся позивача ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала по АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_2 та трьох земельних паїв площею 0,220 га, площею 2,730 га та площею 2,699 га., що розташовані на території Червоногригорівської селищної ради.

На момент її смерті з нею постійно ніхто не проживав, а догляд за нею здійснювали позивач та його мати ОСОБА_3 . Чоловік бабусі помер, а єдиний син, ОСОБА_4 , невідомо де знаходиться, багато років немає від нього відомостей.

На час смерті ОСОБА_5 з рідних залишився тільки його дід ОСОБА_2 , з яким проживає мати позивача ОСОБА_3 .

Коли померла бабуся позивача ОСОБА_5 , він вважав, що його дід чи матір прийняли спадщину після її смерті, тому що вони отримували орендну плату за землю, а він користувався житловим будинком та земельною ділянкою під ним, постійно.

У травні 2018 року до позивача прийшла матір та сказала про необхідність оформити права на земельні паї інакше орендодавці припинять платити орендну плату за користування паями. З того часу позивач дізнався про те, що спадщина після смерті його бабусі ОСОБА_5 ніким не прийнята та не оформлена. Оскільки матір позивача та дід не бажають оформлювати спадщину, тому запропонували йому прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 , як двоюрідного онука.

Позивач звертався до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак 14 травня 2018 року отримав Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини.

Крім того, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року позивачу було відмовлено у визначенні додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті його двоюрідної бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок АДРЕСА_2 ; визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті його двоюрідної бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пай № НОМЕР_1 площею 0,220 га, що розташований на території Червоногригорівської селищної ради; визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті його двоюрідної бабусі ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на пай № НОМЕР_2 площею 2,7300 га, що розташований на території Червоногригорівської селищної ради та на пай № НОМЕР_3 площею 2,6299 га що розташований на території Червоногригорівської селищної ради.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він є спадкоємцем п`ятої черги усього майна, яке залишилось після смерті двоюрідної бабусі ОСОБА_5 .

Позивач зауважує на тому, що суд першої інстанції порушив вимоги матеріального та процесуального права, оскільки не залишив його позов без руху для заміни чи залучення у справі відповідача.

На думку апелянта, оскільки третя особа ОСОБА_4 у встановлений законом строк не прийняв спадщину, тому відмовився від прийняття спадщини та втратив статус відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

16 квітня 2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 на праві власності належав будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житло від 07 липня 1980 року, посвідченого державною нотаріусом нотаріальної контори Пахомовою Ж.М (а.с. 12-13).

ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,730 га., яка розташована на території Червоногригорівської селищної ради, що підтверджується копією Державного Акту серії ДП №2049080 від 22 жовтня 2004 року (а.с. 15).

Також ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,6299 га., яка розташована на території Червоногригорівської селищної ради, що підтверджується копією Державного Акту серії ДП №049081 від 22 жовтня 2004 року (а.с. 16).

Крім того, ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,220 га,, яка розташована на території Червоногригорівської селищної ради, що підтверджується копією Державного Акту серії ЯА №178833 від 25 жовтня 2004 року (а.с. 14).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконкомом Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області 22 вересня 2014 року (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини, однак Постановою приватного нотаріусу Нікопольського районного округу Рачковою О.А. від 14 травня 2018 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 17).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено (а.с. 18-20).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, позивач посилався на те, що син померлої ОСОБА_5 , третя особа у справі ОСОБА_4 , який є спадкоємцем за заповітом, невідомо де знаходиться, багато років немає від нього відомостей, тому позивач, як спадкоємцем п`ятої черги за законом, має право на визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцем за заповітом, третьою особою ОСОБА_4 , як і доказів того, що позивач ОСОБА_1 відноситься до кола осіб які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 . Крім того, позивачем ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 , в той час, як спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_4 , який у даній справі є третьою особою, а не відповідачем.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, однак не може погодитись з мотивами відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який пережив, та батьки.

Згідно ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Згідно ст.1264 ЦК України,у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1221, 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Оскільки суди, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, не повинні вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину, адже спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, ст. 1296 1299 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з даним позовом, позивач посилався на те, що він є двоюрідним онуком померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_2 та трьох земельних ділянок площею 0,220 га, площею 2,730 га та площею 2,6299 га, що розташовані на території Червоногригорівської селищної ради. Позивач ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу, О. А. Рачкової із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримав Постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

При цьому, суд захищає лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб, а тому позивач ОСОБА_1 повинен реалізувати своє право на оформлення спадкового майна шляхом звернення до суду з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, з підстав не надання ним належних та допустимих доказів щодо неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцем за заповітом, тобто третьої особи ОСОБА_4 як і доказів щодо того, що позивач ОСОБА_1 відноситься до кола осіб які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 . Крім того, позивачем ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 , в той же час як спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_4 , який у даній справі є третьою особою, а не відповідачем, оскільки в даному випадку позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 не набув право на спадщину відповідно до вимог законодавства, так як не прийняв спадщину, оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що він є спадкоємцем п`ятої черги усього майна яке залишилось після смерті двоюрідної бабусі ОСОБА_5 , оскільки позивач ОСОБА_1 не набув право на спадщину відповідно до вимог законодавства, так як рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскільки третя особа ОСОБА_4 у встановлений законом строк не прийняв спадщину, тому відмовився від прийняття спадщини та втратив статус відповідача, так як не мають правового значення, оскільки позивач не є спадкоємцем у розумінні ст. 1265 ЦК України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив вимоги матеріального та процесуального права, оскільки не залишив його позов без руху для заміни чи залучення у справі відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач на власний розсуд визначає особу, яка стає відповідачем, про що зазначається в позовній заяві. Відповідно до вимог чинного процесуального законодавства пред`явлення позову не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, не є підставою для відмови судом у відкриті провадження у справі або залишення заяви без руху.

Згідно вимог ч.ч. 2,4 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повноважень для заміни неналежного відповідача з власної ініціативи, відповідно до вимог ст.51 ЦПК України, у суду не має.

Отже, на підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню, оскільки позивач ОСОБА_1 не набув право на спадщину відповідно до вимог законодавства, так як не прийняв спадщину, оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщиу.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову, оскільки в даному випадку в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки ОСОБА_1 не набув право на спадщину відповідно до вимог законодавства, так як не прийняв спадщину, оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщину.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382,384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: