У Х В А Л А

Справа № 200/14380/17

Провадження № 2-зз/932/17/21

26 квітня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.,

при секретарі Громовику Д.О.

за участі представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про скасування заходів забезпечення позову, що вжитті в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

16.04.2021 року до суду надійшла заява акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про скасування заходів забезпечення позову, що вжитті ухвалою суду від 28.08.2017 року.

Заява обґрунтована наступним чином. 06.08.2007 року банком укладено з ТОВ «Метпром» договір про надання кредитної лінії № 060807-А. Виконання зобов`язання позичальником за цим договором забезпечено іпотекою за договором № 060807-І, що укладений з ТОВ «Контакт», предметом якої є нежитлові приміщення в житловому будинку літ. А-5, 6 та складаються з літ. а-1 - прибудова на першому поверсі приміщення № 92 поз. 1-15, загальною площею 321,8 кв.м., у підвалі приміщення VII поз. 1-23, загальною площею 268,5 кв.м., сходової клітини поз. І-1, площею 3,8 кв.м., ганків літ. а, а2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Банк, як іпотекодержатель цього майна, згоди на його відчуження чи подальше передання в іпотеку, не надавав. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року у справі № 13/5005/8624/2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором, шляхом визнання за АТ «Банк Кредит Дніпро» права власності на нерухоме майно, яким є нежитлові приміщення в житловому будинку літ. А-5, 6 та складаються з літ. а-1 - прибудова на першому поверсі приміщення № 92 поз. 1-15, загальною площею 321,8 кв.м., у підвалі приміщення VII поз. 1-23, загальною площею 268,5 кв.м., сходової клітини поз. І-1, площею 3,8 кв.м., ганків літ. а, а2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року у справі № 13/5005/8624/2012 набрало законної сили 18.03.2013 року. 06.04.2021 року з метою реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі рішення суду, банк звернувся до державного реєстратора. Рішенням від 06.04.2021 року державний реєстратор зупинив державну реєстрації прав у зв`язку з тим, що у відповідному реєстрі зареєстровано обтяження нерухомого майна на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року. Внаслідок існування обтяження майна, що вжито у цій справі, банк не може реалізувати судовий акт та не може розпорядитись своїм правом власності, що є не тільки порушенням права, але й порушенням гарантованого Конвенцією з захисту прав людини та основоположних свобод принципу обов`язковості остаточних судових рішень до виконання.

Банк вважає, що при накладенні арешту на майно суд не взяв до уваги той факт, що нерухоме майно предметом спору не є, а тому вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними позовним вимогам. При накладені арешту на спірне нерухоме майно судом не було враховано інтересів банку, як господарюючого суб`єкту. Фактично, вжиті у справі заходи забезпечення позову не тільки перешкоджають господарській діяльності банку, але й спрямовані на унеможливлення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року у справі № 13/5005/8624/2012.

Внаслідок наведеного, просить скасувати заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою суду від 28.08.2017 року за заявою банку, або з власної ініціативи суду.

У судовому засіданні представник заявника заяву про скасування заходів забезпечення позову підтримав та прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні її тексту.

Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Додатково повідомлялись про розгляд заяви шляхом розміщення на веб-сайті суду оголошення.

Враховуючи вимоги ст. 158 ЦПК України щодо строку розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову у судовому засіданні, суд розглядає це клопотання по суті у відсутність сторін, які до суду не з`явились та не забезпечили явки свої представників.

Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши заяву та додані до неї документи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 21.08.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якій прохав стягнути з відповідачів на його користь у солідарному порядку заборгованість за договором позики у сумі 9 037 000 грн. До позовної заяви долучив копію договору позики від 05.07.2006 року, який укладений у м. Дніпрі з громадянином РФ - ОСОБА_3 , у простій письмовій формі, на суму, що є еквівалентною 350 000 доларів США.

Також, долучив до позову копію витягу від 29.07.2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно із яким ОСОБА_3 , з 29.07.2013 року, є власником нежитлових приміщень в житловому будинку літ. А-5, 6, які складаються з літ. а прибудова, частка першого поверху приміщення № 92 поз. 1-15, площею 318,8 кв.м., частка підвалу VI поз. 1-25, І-2, площею 269,1 кв.м., сходова клітина І поз. 1, площею 3,8 кв.м., ганки літ. а-а2, загальною площею 591,7 кв.м., які розташовані у будинку АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_3 за договором позики, 05.07.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено у простій письмовій формі договір поруки.

Одночасно із позовом ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій прохав про накладення арешту та заборони на вчинення реєстраційний дій стосовно нерухомого майна, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 28.08.2017 року заяву позивача задоволено, до вирішення спору по суті накладено арешт на нерухоме майно, яке складається з: в житловому будинку літ. А-5, 6 приміщення, яке складається з: літ. а-1-прибудова, частка першого поверху приміщення №92 поз. 1-15, площею 318,8 кв.м., частка підвалу VII поз.1-25, І-2, площею 269,1 кв.м., сходова клітина І поз. 1, площею 3,8 кв.м., ганки літ. а-а2, приямки літ. а 8, а9, всього площею 591,7 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; до вирішення спору по суті заборонено здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 01), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою для задоволення заяви позивача про забезпечення позову суд визнав обґрунтований ризик відчуження відповідачем нерухомого майна, з метою унеможливлення виконання майбутнього рішення суду при задоволенні позовних вимог.

09.11.2017 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду з заявою про залучення до участі у справі, як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Заяву обґрунтувало тим, що обтяжене арештом нерухоме майно є предметом іпотеки, наданим банку ТОВ «Контакт». Нерухоме майно вибуло із власності ТОВ «Контакт» у власність ОСОБА_3 , однак в силу вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку», до нового власника перейшли зобов`язання іпотекодавця. В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувають на розгляді цивільні справа з оспорення договору купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ОСОБА_3 набув право власності.

Ухвалою суду від 09.11.2017 року у задоволенні цієї заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» відмовлено.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року про забезпечення позову залишено без задоволення. Апеляційним судом зазначено наступне. ПАТ «Банк Кредит Дніпро» не є стороною у даній справі. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпечення позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. На теперішній час, суду не надано доказів, що змінились обставини, що зумовили застосування засобів забезпечення даного позову. У разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду першої інстанції з питання скасування заходів забезпечення позову. Крім того, зазначеною ухвалою не порушується право банку, як іпотекодержателя спірного майна, оскільки, згідно до вимог ст. 572 ЦК України, кредитор має право одержати задоволення за рахунок заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами. А відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Суду апеляційної інстанції не надано доказів порушення права ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

Постановою Верховного Суду від 31.07.2019 року касаційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року про забезпечення позову та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року залишено без задоволення. Підставою для відхилення касаційної скарги, суд зазначив наступне. Згідно з договором іпотеки № 060807-1 від 6 серпня 2007 року, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» є іпотекодержателем нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме нежитлових приміщень, розташованих у житловому приміщенні будинку літ. А-5, 6, а-1-прибудови на першому поверсі приміщення № 92 поз. 1-15 загальною площею 321,8 кв.м, у підвалі приміщення VII поз.1-25 загальною площею 268,5 кв.м, сходової клітини поз. 1-1 площею 3,8 кв.м, ганків а.а, а2. Вказане нерухоме майно на час вирішення заяви про застосування заходів забезпечення позову зареєстроване за ОСОБА_3 . Правовою підставою реалізації іпотекодержателем права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника є порушення боржником основного зобов`язання. Таким чином, застосовані заходи забезпечення позову можуть призвести до порушення прав іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх вимог у разі набуття ним права звернути стягнення на предмет іпотеки і ініціювання відповідної процедури у передбаченому договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» порядку. Встановивши відсутність доказів того, що на час звернення із апеляційною скаргою право іпотекодержателя ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки порушене, апеляційний суд правильно відхилив апеляційну скаргу і залишив без змін ухвалу суду першої інстанції, постановлену відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства. Доводи заявника про те, що застосовані заходи забезпечення позову повністю унеможливлюють реалізацію банком своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, що передбачено договором іпотеки № 060807-1 від 6 серпня 2007 року, касаційний суд відхиляє, оскільки доказів того, що банк набув таке право у зв`язку з порушенням основного зобов`язання і розпочав відповідну процедуру, заявник не подав. Посилання ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на те, що згідно зі статтею 572 ЦК України і статтею 3 Закону України «Про іпотеку» банк має переважне перед іншими кредиторами боржника право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, так як наявність у заявника такого права суд на заперечував, проте вказав на відсутність доказів реального порушення цього права застосованими заходами забезпечення позову. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до тверджень про можливе порушення прав ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на задоволення своїх вимог у майбутньому, проте, згідно зі статтею 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи заяву АТ «Банк Кредит Дніпро», суд враховує наступне. У процедурі оскарження ухвали суду від 28.08.2017 року про забезпечення позову та постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2017 року, банк не надав відповідно суду доказів порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором та звернення ним стягнення на предмет іпотеки у передбаченому договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку» порядку.

На цей час банком надано до суду копію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року по справі № 13/5005/8624/2012 за позовом АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Форвард-Дніпро», треті особи ТОВ «Метпром», ТОВ «Контакт» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позов банку задоволено частково та в рахунок часткового, в сумі 10 005 452 грн. погашення заборгованості ТОВ «Метпром» перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за договором про надання кредитної лінії № 060807-Л від 06.08.2007 року у cyмi 2 600 309, 98 доларів США (еквівалент 20 784 277, 67 грн.), звернуто стягнення на нерухоме майно ТОВ «Форвард - Дніпро», а саме: нежитлові приміщення в житловому будинку літ. А-5, 6, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер об`єкту у реєстрі прав власності - 6477712, вартістю 10 005 452, 00 грн., які складаються з: а-1 - прибудова на першому поверсі приміщення № 92 поз. 1-15 загальною площею 321,8 кв. м., у підвалі приміщення VII поз. 1-23 загальною площею 268, 5 кв. м., сходова клітина поз. І-1 площею 3,8 кв. м., ганки а, а2, що виступає предметом іпотеки за договором іпотеки № 060807-I, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3089, шляхом набуття у власність ПАТ «Банк Кредит Дніпро» зазначеного майна; визнано за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» право власності на нежитлові приміщення, які розташовані в житловому будинку літ. А-5, 6, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер об`єкту у реєстрі прав власності - 6477712, які складаються з: а-1 - прибудова на першому поверсі приміщення № 92 поз. 1-15 загальною площею 321, 8 кв. м., у підвалі приміщення VII поз. 1-23 загальною площею 268, 5 кв. м., сходова клітина поз. І-1 площею 3, 8 кв. м., ганки а, а2.

Цим судовим рішенням встановлені такі обставини. Ухвалою господарського суду від 30.10.2012 року зобов`язано КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради надати інформаційну довідку про власника спірного майна. Листом № 14893 від 02.11.2012 року КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" надіслало на адресу суду інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно з описом послідовності відчуження спірного майна. Із вищевказаної довідки вбачається, що первісний іпотекодавець спірного майна ТОВ "Контакт" набуло право власності на це майно на підставі Договору купівлі - продажу від 29.07.2004 року, укладеного з ТОВ "Едем - Юг". Надалі учасник юридичної особи ТОВ "Едем-Юг" - ОСОБА_5 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Контакт", ТОВ "Едем-Юг" про визнання Договору купівлі - продажу частини нежитлового приміщення від 29.07.2004 р. недійсним. 12.01.2009 року господарський суд Дніпропетровської області прийняв рішення по справі № КЗО/6-09 за позовом ОСОБА_5 , до ТОВ "Контакт", ТОВ "Едем-Юг" про визнання недійсним договору купівлі - продажу частини нежитлового приміщення від 29.07.2004 року. Вказаним рішенням позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним укладений між ТОВ "Едем-Юг" та ТОВ "Контакт" Договір купівлі - продажу частини нежитлового приміщення від 29.07.2004 року; - вилучено у ТОВ "Контакт" i повернуто у власність ТОВ "Едем-Юг" нежитлові приміщення, розташовані у АДРЕСА_1 . 15.06.2009 року Кіровським районний суд м. Дніпропетровська прийнято рішення, яким визнано дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна від 02.03.2009 року, що був укладений між ТОВ «Едем-Юг» та ОСОБА_5 ; визнано за ОСОБА_5 право власності на спірне нерухоме майно, скасовано записи щодо обтяження спірного нерухомого майна іпотекою ПАТ «Банк Кредит Дніпро» із вилученням їх з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Постановою Вищого господарського суду України від 15.02.2011 року по справі № КЗО/6-09 скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2009 року, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.12.2010 р. та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ТОВ «Контакт», ТОВ «Едем-Юг» про визнання недійсним договору купівлі - продажу частини нежитлового приміщення від 29.07.2004 року. Отже, ТОВ "Форвард - Дніпро" несе всі права та обов`язки іпотекодавця нерухомого майна нежилих приміщень, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2016 року за № 13/5005/8624/2012/48855/16, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року по справі № 13/5005/8624/2012 залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.03.2013 року та набрало законної сили 18.03.2013 року.

З ЄДРСР України судом встановлено, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.03.2013 року залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.06.2013 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В. за № 57475566 від 06.04.2021 року зупинено державну реєстрацію права власності ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на нежитлові приміщення, розташовані у буд. АДРЕСА_1 у зв`язку з виявленням у заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна по АДРЕСА_1 , яка накладена ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року по справі № 200/14380/17.

З наданого у судовому засіданні витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № від 26.04.2021 року вбачається, що право власності за ОСОБА_3 зареєстровано 29.07.2013 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за реєстраційним № 2202, та на підставі того ж договору 29.07.2013 року припинено право власності ТОВ «Форвард Дніпро».

Нормою ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Нормою ч. 3 ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З наведених вище норм права випливає, що до компетенції суду першої інстанції відноситься виключно питання скасування вжитих заходів забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи. Правові підстави для скасування судом першої інстанції власної ухвали суду про забезпечення позову за клопотанням особи, яка учасником справи не є, відсутні.

На час постановлення судом ухвали від 28.08.2017 року про забезпечення позову діяла інша редакція ЦПК України. Так, згідно із чинною на час постановлення судом ухвали від 28.08.2017 року редакцією ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову могли бути скасовані судом, який розглядає справи, в тому числі і за клопотанням особи, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення.

Законодавець, при прийнятті чинної редакції ЦПК України, виключив можливість скасування заходів забезпечення позову за клопотанням особи, права якої обмежені відповідною ухвалою, однак надав суду право скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи.

Внаслідок наведеного, оскільки ПАТ «Банк Кредит Дніпро» учасником справи не є, його заява про скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Одночасно з цим, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Нормою ст. 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності є непорушним.

Нормою ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України проголошує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права й інтереси, що становлять активи, теж можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Бейелер проти Італії " (Beyeler v. Italy), заява № 33202, § 100). За певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб "очікування" було "легітимним", воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28.09.2004 у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Копецький проти Словаччини", § 35). Тобто особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має "легітимне очікування" успішної реалізації її права вимоги у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який, наприклад, має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 02.07.2002 у справі "Гайдук та інші проти України" (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Копецький проти Словаччини", § 50) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16).

Відповідно до вимог ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що АТ «Банк Кредит Дніпро» набув право власності на нежитлові приміщення у буд. АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, що набрало законної сили, яке прийнято на захист порушеного права банку, як іпотекодержателя та кредитора.

В силу вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

АТ «Банк Кредит Дніпро» не може реалізувати вказане судове рішення, оскільки нерухоме майно обтяжено арештом та забороною на вчинення реєстраційних дій у цій справі. Для ОСОБА_3 , як титульного власника нерухомого майна, набутого ним після укладення банком з ТОВ «Контакт» договору іпотеки, перейшов статус іпотекодавця, належний раніше ТОВ «Форвард Дніпро».

Отже, вжитті у цій справі заходи забезпечення позову є фактичною перешкодою у виконанні рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року по справі № 13/5005/8624/2012, що набрало законної сили.

АТ «Банк Кредит Дніпро» не може звільнити з-під обтяження вказане нерухоме майно, шляхом пред`явлення позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як особи, в інтересах якої встановлено обяження, оскільки інший місцевий загальний суд у процедурі вирішення справи не уповноважений на надання оцінки законності та обґрунтованості ухвали про забезпечення позову, яка постановлена іншим судом, в іншій справі.

Суд також враховує, що справа перебуває у провадженні з серпня 2017 року, однак її учасники жодного разу не з`являлись до судових засідань, не подавали письмових заяв чи клопотань, матеріали справи не містять ніяких доказів, окрім фотокопій договорів позики та поруки, що укладені у простій письмовій формі у 2006 році, не дивлячись на досить значну суму позики та ціну позову.

Окрім цього, предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є стягнення боргу за договором позики. Зазначений позов не пов`язаний з нерухомим майном, на яке було накладено арешт ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року та право власності на яке визнано за АТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року по справі № 13/5005/8624/2012.

Таким чином, з метою надання можливості виконати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2012 року по справі № 13/5005/8624/2012, що набуло статусу остаточного, задля забезпечення повноцінного права на справедливий суд та доступ до правосуддя у розумінні конвенційних норм, а також тому, що на предмет іпотеки вже звернуто стягнення в рахунок часткового погашення боргу, у сумі, що є рівною вартості предмета іпотеки, у зв`язку з чим воно не може бути використано для задоволення вимог інших кредиторів, суд вважає за необхідне скасувати вжитті ухвалою суду від 28.08.2017 року заходи забезпечення позову з власної ініціативи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 352-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про скасування заходів забезпечення позову, що вжитті в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Скасувати з власної ініціативи заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Арешт нерухомого майна, яке складається з: в житловому будинку літ. А-5, 6 приміщення, яке складається з: літ. а-1-прибудова, частка першого поверху приміщення №92 поз. 1-15, площею 318,8 кв.м., частка підвалу VII поз.1-25, І-2, площею 269,1 кв.м., сходова клітина І поз. 1, площею 3,8 кв.м., ганки літ. а-а2, приямки літ. а 8, а9, всього площею 591,7 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 зняти.

Заборону здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 01), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 - зняти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15 днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 26.04.2021 року.

Суддя В.В. Куцевол