Ухвала

Іменем України

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 766/17331/20

провадження № 61-5566ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островський Богдан Леонідович,

стягувач - Акціонерне товариство «Фідобанк»,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року у складі судді Рядчої Т. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 04 березня 2021 року у складі колегії суддів: Приходько Л. А., Бездрабко В. О., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби (далі - РВ ДВС) у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островського Б. Л.

Скарга обґрунтована тим, що 14 листопада 2013 року Комсомольським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист № 2114/2-2261/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі -ПАТ «Фідобанк») заборгованості по кредитному договору № 014/3728/2/08457 у розмірі 502 248,63 грн та 1 519,70 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу Корабельного РВ ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островського Б. Л. від 20 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62836870 за вищевказаним виконавчим листом по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості по кредитному договору від 25 грудня 2007 року № 014/3728/2/08457 у розмірі 62 836,06 дол. США, що еквівалентно 502 248,63 грн.

Посилаючись на те, що постанова державного виконавця винесена поза межами строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа для виконання, скаржник просила суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20 серпня 2020 року, винесену головним державним виконавцем Корабельного РВ ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островським Б. Л., а також поновити ОСОБА_1 строк на подання даної скарги, як пропущений з поважних причин.

Протокольною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 листопада 2020 року поновлено пропущений ОСОБА_1 строк на подання скарги, як пропущений з поважних причин.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 04 березня 2021 року, у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені скарги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у державного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки строк, визначений законом для пред`явлення виконавчого документу, не сплив. Зазначивши, що приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження державний виконавець перевірив інформацію, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження та встановив, що виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні, постановою головного державного виконавця Корабельного РВ ДВС у м. Херсоні ГТУЮ у Херсонській області Чумак В. В. від 28 вересня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу з підстав визначених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» із роз`ясненням можливості його повторного пред`явлення для виконання у строк до 28 вересня 2020 року.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у березні 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 04 березня 2021 року, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої та апеляційної інстанції про переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання суперечить вимогам статей 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а також пункту 5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Зазначає, що пункт 5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII застосовується лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Крім того, зазначає, що зазначене положення закону застосовується лише до виконавчих документів, пред`явлених уперше, що відповідає висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 409/4751/12.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 04 березня 2021 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 серпня 2012 року Комсомольським районним судом м. Херсона ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість по кредитному договору від 25 грудня 2017 року № 014/3728/2/08457 у розмірі 62 836,06 дол. США, що еквівалентно 502 248,63 грн. Вказане рішення набрало законної сили 25 жовтня 2013 року. 14 листопада 2013 року Комсомольським районним судом м. Херсона на виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 2114/2-2261/11.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом 09 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 48669100.

28 вересня 2017 року постановою головного державного виконавця Корабельного РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області Чумак В. В. виконавчий лист № 2114/2-2261/11 повернуто стягувачу, з підстав передбачених пунктом 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У серпні 2020 року ПАТ «Фідобанк», як правонаступник ПАТ «Ерсте Банк», повторно пред`явив виконавчий документ для виконання.

20 серпня 2020 року головним державним виконавцем Корабельного РВ ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островським Б. Л. відкрито виконавче провадження № 62836870 з виконання виконавчого листа № 2114/2-2261/11 виданого Комсомольським районним судом м. Херсона 14 листопада 2013 року.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Стаття 124 Конституції України закріплює принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

Згідно частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакціївід 21 квітня 1999 року № 606-XIV) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакціївід 21 квітня 1999 року № 606-XIV) свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що звернувшись у серпні 2020 року ПАТ «Фідобанк», як правонаступник ПАТ «Ерсте Банк», з виконавчим документом дійшов правильного висновку, що оскільки відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа тому стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відтак винесена головним державним виконавцем відділу Корабельного РВ ДВС у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островським Б. Л. постанова про відкриття виконавчого провадження від 20 серпня 2020 року на підставі виконавчого листа № 2114/2-2261/11 є правомірною.

Суд апеляційної інстанції правомірно відхилив доводи заявника про те, що на момент відкриття виконавчого провадження у справі 20 серпня 2020 року при визначенні строку пред`явлення виконавчого листа необхідно застосовувати положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. Таким чином, на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2114/2-2261/11 не сплинув та виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання до 28 вересня 2020 року.

Такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 07 лютого 2020 року у справі № 2018/343/11 (провадження № 61-45682св18).

Посилання заявника у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 409/4751/12 є необґрунтованими, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач - Акціонерне товариство «Фідобанк», за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 04 березня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик