Ухвала

Іменем України

27 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 638/17549/19

провадження № 61-5736ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк», АТ «Ощадбанк», банк) в особі філії Харківське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував посилаючись на те, що 04 липня 2019 року він підписав заяву про приєднання № 473438621/040719 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та карткового поточного рахунку і використання електронного платіжного засобу ПАТ «Ощадбанк». Отримавши першу заробітну плату, він виявив, що на картковому рахунку на сім гривень менше ніж мало бути. 01 серпня 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно знятих грошових коштів. 12 серпня 2019 року банк надав йому відповідь, якою роз`яснив, що згідно виписки по картковому рахунку, йому підключено послугу розширений СМС-банкінг, за користування якою нараховано комісію згідно тарифу банку в розмірі сім гривень. Згідно виписок по картковому рахунку банк списував чотири рази по сім гривень за послуги СМС-банкінгу, а саме 25 липня 2019 року, 23 серпня 2019 року, 27 вересня 2019 року, 25 жовтня 2019 року.

Посилаючись на те, що такі дії банку є неправомірними, він неодноразово звертався до відповідача з проханням припинити надання йому послуги СМС-банкінгу, однак відповідач продовжує списувати з його карткового рахунку комісію за надання цієї послуги, позивач просив визнати дії АТ «Ощадбанк» неправомірними, стягнути збитки у сумі 28,00 грн, а також відшкодувати йому моральну шкоду, шляхом зобов`язання відповідача побудувати поблизу будинку АДРЕСА_1 цегляний гараж, з внутрішнім приміщенням загальною площею 30 кв. м та висотою у 3 м і підвальне приміщення, загальною площею 30 кв. м, висотою 3 м, ввести гараж в експлуатацію та зобов`язати в подальшому сплачувати комунальні послуги, а також придбати на ім`я ОСОБА_1 транспортний засіб BMW Х7 М50d ДТ (400 л.с), дизель в повній комплектації, з зимовою та літньою гумою, здійснити страхування автомобіля та гаражу абсолютно на все та зобов`язати в подальшому сплачувати обслуговування гаража і автомобіля.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів вину банку щодо списання грошових коштів за послуги СМС-банкінгу та наявність будь-яких порушень з боку відповідача. Плата за послугу СМС-банкінгу передбачена умовами договору комплексного банківського обслуговування, з умовами якого позивач погодився.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій АТ «Ощадбанк» неправомірними та зобов`язання вчинити дії, та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову у цій частині.

Визнано дії АТ «Ощадбанк» у частині списання з рахунку ОСОБА_1

28,00 грн неправомірними та зобов`язано їх повернути. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що він, як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, повинен бути проінформованим про умови договору комплексного банківського обслуговування. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»), а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у відповідних редакціях розміщений на інтернет сторінці банку за електронною адресою https://www.oschadbank.ua та є публічно доступним. Однак, доказів того, що позивач був ознайомлений з умовами зазначеного договору та розумів його зміст матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника АТ «Ощадбанк», у якій заявник просив скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року, і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верхового Суду

від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Ощадбанк» із заявою про приєднання № 473438621/040719 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Відповідно до пункту 3.1 указаної заяви, шляхом підписання цієї заяви

ОСОБА_1 приєднався до договору в редакції, яка на день підписання

цієї заяви розміщена на інтернет-сторінці банку https://www.oschadbank.ua, та уклав з Банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.

Згідно пункту 3.2 заяви про приєднання, відповідно до умов договору банк відкрив на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетово-кредитною схемою.

Згідно підпунктів 3, 4 пункту 4.1 заяви про приєднання, ОСОБА_1 погодився з тим, що заява про приєднання та додатки до договору, зокрема умови розміщення депозитів (вкладів) фізичними особами, умови користування кредитною лінією (Кредитом), паспорт споживчого кредиту, таблиця сукупності вартості Кредиту, тарифи, інші види заяв/повідомлень встановленої банком форми, використання яких передбачено умовами договору, складають єдиний документ - договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статтею 3 ЦК України.

Разом з тим, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Спірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня

1991 року №1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини першої та другої статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором (частини перша - четверта статті 1068 ЦК України).

Частиною другою статті 1071 ЦК України встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Установивши, що ОСОБА_1 належно не був ознайомлений з умовами укладеного договору комплексного банківського обслуговування, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій АТ «Ощадбанк» щодо списання з рахунку ОСОБА_1 28,00 грн та зобов`язав банк їх повернути.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення без урахування висновків Верховного Суду викладених у постанові

від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 є неспроможними, з огляду на те, що висновки Верховного Суду у цій справі безпосередньо стосуються ідентифікації позичальника як сторони електронного договору про надання кредиту, що свідчить про те, що обставини у справах не є подібними.

Посилання на інші підстави для відкриття касаційного провадження передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, касаційна скарга не містить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Узагальнюючи наведене, необхідно дійти висновку, що постанова Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак