провадження № 2/205/1020/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Артьомова К.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровського державного аграрно-економічного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.12.2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 15.08.2017 року між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом (нова назва - Дніпровський державний аграрно-економічний університет) та ОСОБА_1 було укладено договір № 17/зФК-7 про підготовку фахівця за напрямом підготовки 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» (далі Договір) Відповідно до наказу № 2169 від 15.08.2017 року відповідача було зараховано студентом 3 курсу університету. Відповідно до умов договору на університет покладався обов`язок надавати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося в повному обсязі, а відповідач, як замовник, була зобов`язана своєчасно, до початку навчального семестру, щосеместрово вносити оплату за освітню послугу у розмірі 5 700,00 грн. щорічно, однак відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання, оскільки, за період проходження її навчання, було нараховано суму до сплати у розмірі 10925,00 грн., а сплачено лише 5 700,00 грн. Наказом № 1940 від 24.07.2019 року відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану за умов договору. Станом на 24.07.2019 року заборгованість по оплаті за навчання складає 5225,00 грн.

Позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 8901,41 грн., яка складається із: заборгованості по оплаті за навчання у розмірі 5225,00 грн.; пені за прострочене зобов`язання у розмірі 2668,34 грн.; 3% річних у розмірі 317,28 грн.; інфляційні втрати у розмірі 690,79 грн. та судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву, у якій просив суд, при винесенні рішення, врахувати факт часткового погашення позовних вимог відповідачем, а саме: 08.04.2021 року відповідач сплатила на рахунок університету суму основного боргу у розмірі 5225,00 грн. та відшкодування витрат по оплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву у якій зазначила, що позов не визнає, оскільки частина боргу нею була сплачена на рахунок позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2017 року між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом (нова назва Дніпровський державний аграрно-економічний університет) та ОСОБА_1 було укладено договір № 17/зФК-7 про підготовку фахівця за за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» (а.с. 7).

Відповідності до п. 1.1 зазначеного Договору, університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити підготовку фахівця за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа та страхування» з 01.09.2017 року по 30.06.2020 року, з зарахуванням (поновленням, переведенням) на 3 (третій) курс за заочною формою навчання.

Згідно з п. 9 Договору вартість одного року навчання складає 5700,00 грн.

Пунктом 8 Договору визначено, що загальна вартість за весь строк навчання становить 17100,00 грн. При цьому п. 10 цього Договору встановлено, що замовник вносить оплату щосеместрово, не пізніше початку навчального семестру.

Умови такого договору, у тому числі і умови оплати, були погоджені сторонами та в подальшому примірники таких договорів були скріплені підписами ректора університету та замовника.

Відповідно до витягу з наказу № 2169 від 15.08.2017 року ОСОБА_1 з 01.09.2017 року було зараховано студентом 3 курсу факультету обліку і фінансів за спеціальністю «072 Фінанси, банківська справа та страхування», ступінь освіти бакалавр, заочної форми навчання на місце за кошти фізичних та юридичних осіб (а.с. 8).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього ж кодексу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідач не в повному обсязі виконала свій обов`язок щодо сплати вартості наданих освітніх послуг за Договором, у зв`язку з чим, відповідно до довідки № 142 від 10.12.2020 року за нею утворилась заборгованість по оплаті за освітні послуги у загальному розмірі 8901,41 грн. (а.с. 4-6).

Наказом № 1940 від 24.07.2019 року відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану за умов договору (а.с. 9).

З метою досудового врегулювання спору, університетом до ОСОБА_1 надіслано Претензію про сплату заборгованості № 46-11-1307 від 26.11.2019 року про добровільне погашення заборгованості, однак відповіді так і не отримав (а.с. 10).

Стаття 610 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту ст. ст. 525, 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору позивачем також нараховані пеня у розмірі 2668.34 грн., 3 % річних у розмірі 317,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 690,79 грн. (а.с. 5), які підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем, відповідно до виписки з реєстру Державної казначейської служби України, частково погашено заборгованість у розмірі 5225,00 грн. та відшкодовано витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн., суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі 3676,41 грн., яка складається із: пені за прострочене зобов`язання у розмірі 2668,34 грн.; 3% річних у розмірі 317,28 грн.; інфляційні втрати у розмірі 690,79 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи, що відповідачем на користь позивача було сплачено 2102 грн. судового збору, то судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15-16, 509, 525-526, 549, 610, 612, 623, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дніпровського державного аграрно-економічного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Дніпровського державного аграрно-економічного університету (місце знаходження: м. Дніпро, вул. С. Єфремова, буд. 25, р/р UA 1018214 ДКСУ м. Київ, ) заборгованість за договором № 17/зФК-7 від 15.08.2017 року у сумі 3676,41 грн. (три тисячі шістсот сімдесят шість гривень 41 копійка), яка складається з: пені за прострочене зобов`язання у розмірі 2668,34 грн.; 3% річних у розмірі 317,28 грн.; інфляційні втрати у розмірі 690,79 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2021 року

СуддяН.В. Басова