Провадження № 22-ц/802/273/21 Категорія: 16 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Галицької І. П.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника Луцької міської ради Загоруйка О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , про визнання незаконним рішення за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_2 та Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , про визнання незаконним рішення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності, що підтверджується договором дарування від 10.01.2006, належить 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудам АДРЕСА_1 , однак дану обставину Луцькою міською радою при прийнятті рішення № 77/54 від 27.08.2015, зокрема п.1, п.2 враховано не було, що свідчить про протиправність такого рішення, яке підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням ст. 120 ЗК України та просить визнати незаконним та скасувати п.1, п.2 рішення Луцької міської ради № 77/54 від 27.08.2015, яким затверджено відповідачу ОСОБА_2 технічну документацію землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) АДРЕСА_1 площею 0.0315 га, кадастровий номер :31:029:0024 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та вирішено передати відповідачу безоплатно у власність дану земельну ділянку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2020 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , про визнання незаконним рішення задоволено.

Постановлено визнати незаконним та скасувати п.1, п.2 рішення Луцької міської ради № 77/54 від 27.08.2015, яким затверджено ОСОБА_2 технічну документацію із землеюстрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) АДРЕСА_1 площею 0.0315 га, кадастровий номер :31:029:0024 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та вирішено передати ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0.0315 га, кадастровий номер :31:029:0024 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель згідно з додатком.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, покликається на порушення судом вимог матеріального права та процесуального права, просить рішення скасувати в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Луцька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення прийняте з порушенням вимог Конституції, норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача адвокат Тертичний Ю. В. подав відзиви на апеляційні скарги, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача Тертичного Ю. В., який апеляційну скаргу заперечує, відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 , представника Луцької міської ради, які підтримали апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розглянута та затверджена Луцькою міською радою технічна документація на розроблення проекту землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає вимогам закону, оскільки не містить повної інформації про власників (користувачів) земельної ділянки, якою, як убачається із матеріалів справи, є позивач у справі ОСОБА_4 . При цьому покликався на ст. 120 ЗК України, зазначивши, що ОСОБА_4 набула права власності на частку у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а отже право на земельну ділянку повинно визначатися пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, що не було враховано при виділенні земельної ділянки ОСОБА_2 , а тому рішення Луцької міської ради № 77/54 від 27.08.2015 порушує право власності позивача, яке є непорушним.

Такий висновок суду зроблено передчасно і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема у статті 33 визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Передача у власність земельних ділянок відбувається на підставі та в порядку визначеному статтями 116, 118 ЗК України.

Порядку безоплатної приватизації передує розгляд клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова у його наданні.

З матеріалів справи, зокрема, копій рішень судів, судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 успадкувала після смерті свої матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.1999.

Відповідно до розрахунку вартості по АДРЕСА_1 від 10.06.1998р., який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, оглянутої судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 (матері відповідача ОСОБА_2 ) належать: в основному будинку: 2-1 коридор плошею 5.4 кв.м., 2-2 кімната площею 12.0 кв.м., 2-3 кімната площею 8.4 кв.м. та хлів Г-1, що становлять 20/100 частки.

31.01.2002 між відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_5 укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_5 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Житловий будинок цегляний, житлова площа - 77.7 кв.м. Біля будинку розташовані Б-1 - літня кузня, Г-1 - сара1, В-1 - сарай, в- вбиральня, 1 - огорожа.

10.01.2006 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, яким останній подаровано 15/100 частин вказаного житлового будинку, належні дарувальнику на підставі договору дарування від 31.01.2002 посвідченого Першою Луцькою державною нотаріальною конторою за р. № 3-129, зареєстрованого в Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 26.09.2003 за Р №1396 та в електронному Реєстрі прав власності нерухомого майна Волинського обласного бюро технічної інвентаризації 26.09.2003 за №2814903.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7), інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 30.09.2020 року позивачці ОСОБА_4 належить на праві власності 15/100 даного будинковолодіння, відповідачці ОСОБА_2 56/100, а третій особі ОСОБА_5 29/100 будинковолодіння (а.с. 157).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зверталася до Луцької міської ради (відповідач по справі) із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яке було розглянуто та 28.01.2015 прийнято рішення «Про надання громадянці ОСОБА_2 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на АДРЕСА_1 . Пунктом 2 даного рішення вирішено передати гр.. ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0315 га, кадастровим номером :31:029:0024 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно з додатком.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки, яким було змінено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.04.2016 року, проведено поділ будинковолодіння АДРЕСА_1 в натурі та виділено кожному приміщення відповідно до часток у спірному майні.

Рішенням Луцького міськрайонного суду у справі № 161/15687/19 від 17.02.2020 за позивачем ОСОБА_4 визнано право власності на 15/100 частин ідеальної частки приміщення літньої кухні Б-1, що розташована по АДРЕСА_1 і є предметом договору дарування, укладеним 10 січня 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, як випливає зі змісту ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомості відбувається перехід права на земельну ділянку, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованій на ній будівлі або споруди (правова позиція Верховного Суду від 16.10.2019).

З матеріалів справи убачається, що свою частку в будинку позивач ОСОБА_4 отримала шляхом укладення договору дарування зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , якому на той час належала частка 44/100 будинковолодіння, а також земельна ділянка, приватизована ним у 1997 році, про що свідчить копія Державного акта (а.с.25). При отриманні у дар частки у будинку позивачка ОСОБА_4 не ставила питання про виділення їй частини земельної ділянки для обслуговування її частки у будинковолодінні. На час затвердження відповідачці ОСОБА_2 у 2015 році технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі земельна ділянка, яка могла перейти позивачці ОСОБА_4 після отримання частки у будинку, не була сформована і зареєстрована у Державному земельному кадастрі, а тому погодження меж відбулося лише з ОСОБА_5 ..

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку, яка відповідає розміру її частки у праві власності на жилий будинок.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що отримання у власність земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_2 порушило право позивачки ОСОБА_4 , оскільки матеріалами справи та наданими доказами це не встановлено. Та обставина, що на підставі рішення суду від 17.02.2020 року позивачка володіє часткою 15/100 у приміщенні літньої кухні, яка знаходиться на приватизованій ОСОБА_2 земельній ділянці, не впливає на правомірність отримання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , яке відбулося 27.08.2015 року. Крім того, дане питання може бути вирішено шляхом встановлення сервітуту.

Таким чином через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, допущеним судом при постановленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_2 та Луцької міської ради задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2020 року в даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Луцької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , про визнання незаконним рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: