КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/15878/20

номер провадження: 22-ц/824/4088/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року у складі судді Волчка А.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Статус капітал плюс», публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, припинення договору іпотеки, припинення іпотеки та скасування заборони на іпотечне майно,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Статус капітал плюс» (далі - ТОВ «Статус капітал плюс»), публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), у якому просила:

- визнати недійсним договір іпотеки від 30 липня 2008 року, який укладений між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», як іпотекодержателем, яке перейменоване на ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Статус капітал плюс» та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1239, із змінами та доповненнями до нього згідно договору про внесення змін до договору іпотеки від 09 серпня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1385;

- припинити іпотеку за договором іпотеки від 30 липня 2008 року, який укладений між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», як іпотекодержателем, яке перейменоване на ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Статус капітал плюс» та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1239, із змінами та доповненнями до нього згідно договору про внесення змін до договору іпотеки від 09 серпня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1385, номер запису про іпотеку: 6698357, реєстраційний номер обтяження на домоволодіння: 7658027, реєстраційний номер обтяження на земельну ділянку 7657700;

- скасувати (зняти) заборону відчуження нерухомого майна, а саме: на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер: :01:039:0024, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. 30 липня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за №1240, у зв`язку з укладенням договору іпотеки від 30 липня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1239 та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Посилалась на те, що рішенням Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 13 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 23 вересня 2020 року, встановлено факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 із червня 2003 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано за нею та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на іпотечне майно, визнано за нею право приватної власності на 1/2 частину іпотечного майна: домоволодіння та земельну ділянку, а також виключено це майно із складу спадкового майна ОСОБА_3 . Проте вказане майно передане ОСОБА_3 в іпотеку банку на забезпечення кредитного договору без її нотаріальної згоди, що в силу положень ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Одночасно з поданням до суду позову, ОСОБА_1 звернулася іззаявою про забезпечення позову, у якій просила:

- накласти арешт на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,1014 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:039:0024;

- заборонити ТОВ «Статус капітал плюс», ПАТ «Родовід Банк», а також іншим особам, які мають повноваження державного реєстратора вчиняти дії, спрямовані на відчуження, розпорядження та (або) реєстрацію, перереєстрацію щодо належної їй 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також щодо належної їй 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1014 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:039:0024.

Заява мотивована тим, що ТОВ «Статус капітал плюс», як новий кредитор, вживає заходи щодо реалізації належного їй іпотечного майна, а саме, 23 листопада 2020 року вказане товариство направило їй, як іпотекодавцю, вимогу №23/11-21 про усунення порушень за кредитним договором шляхом сплати боргу у розмірі 10 239 391 грн 43 коп., в якому повідомило, що у разі несплати нею боргу протягом 30 денного строку товариство має право звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», тобто шляхом перереєстрації за собою права власності на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження, що може бути здійснено без її участі та відома. Тому вважала, що існує реальна загроза, що відповідачами будуть вжиті заходи щодо відчуження належної їй нерухомості в позасудовому порядку без її відома, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі та призвести до порушення прав та інтересів інших осіб, набувачів незаконно відчуженої нерухомості.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що обраний заявником вид забезпечення позову неспівмірний із предметом позову, оскільки накладення арешту на спірне майно не направлене на реальне забезпечення виконання можливого рішення у справі про задоволення позову, так як вимоги позивача стосуються законності договору іпотеки. Також суд зазначив, що заявник не надала належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких вона звернулась з позовом до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, у зв`язку з невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію спірного майна, заявник додала до заяви про забезпечення позову вимогу ТОВ «Статус капітал плюс» №23/11-21 про усунення порушень, в якій товариство повідомило їй про те, що у разі несплати нею боргу протягом 30 денного строку товариством будуть вжиті заходи щодо стягнення предмету іпотеки шляхом перереєстрації за собою права власності на іпотечне майно. Тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації відповідачем іпотечного майна і, як наслідок, втрати нею права власності на це майно. Вказує, що реалізація спірної нерухомості на підставі умов договору іпотеки призведе до втрати ефективного захисту прав позивача на таке майно та суттєво ускладнить можливість їх відновлення на підставі рішення суду по даній справі.

Також вважає хибними висновки суду про те, що обраний нею вид забезпечення позову не є співмірним з предметом позову, оскільки позовні вимоги стосуються усунення їй обмежень права власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку шляхом визнання недійсним договору іпотеки, припинення іпотеки та скасування заборони на це майно. Вважає, що оскільки позов пред`явлено з метою захисту права власності на нерухомість, то накладення арешту на таке майно з метою його збереження до винесення судом рішення по даній справі є законним способом забезпечення позову у справі, яке не обмежує права інших осіб, оскільки це нерухоме належить їй на праві власності та знаходиться у її володінні.

Представник ТОВ «Статус капітал плюс» - адвокат Балтуцька О.М.подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що заявлені позовні вимоги носять немайновий характер. Вказує, що виконання можливого судового рішення у разі задоволення позову не потребує вчинення будь-яких дій зі спірним майном. Судовий захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду, здійснюється виключно шляхом ухвалення судом рішення про визнання правочину недійсним. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що накладення арешту на спірне домоволодіння та земельну ділянку не направлено на реальне забезпечення виконання можливого рішення у даній справі про задоволення позову, оскільки вимоги позивача стосуються законності договору іпотеки. Зазначає, що посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду не підтверджено належними доказами, зокрема, не зазначено, які саме її права неможливо буде поновити у разі ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином заявником не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Зазначає, що вимоги про скасування записів про іпотеку та заборону відчуження є похідними від вимог про визнання недійсним правочину, тому також не підлягають забезпеченню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ПАТ «Родовід Банк»не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до положень ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений ст.150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень ст.81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд:

-визнати недійсним договір іпотеки від 30 липня 2008 року, який укладений між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», як іпотекодержателем, яке перейменоване на ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Статус капітал плюс» та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1239, із змінами та доповненнями до нього згідно договору про внесення змін до договору іпотеки від 09 серпня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1385;

- припинити іпотеку за договором іпотеки від 30 липня 2008 року, який укладений між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», як іпотекодержателем, яке перейменоване на ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Статус капітал плюс» та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1239, із змінами та доповненнями до нього згідно договору про внесення змін до договору іпотеки від 09 серпня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №1385, номер запису про іпотеку: 6698357, реєстраційний номер обтяження на домоволодіння: 7658027, реєстраційний номер обтяження на земельну ділянку 7657700;

- скасувати (зняти) заборону відчуження нерухомого майна, а саме: на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1014 га, кадастровий номер: :01:039:0024, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пелих Ю.В. 30 липня 2008 року, зареєстровано в реєстрі за №1240, у зв`язку з укладенням договору іпотеки від 30 липня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1239 та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Підставою позову зазначено те, що рішенням Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 13 вересня 2010 року встановлено факт проживання позивача однією сім`єю із ОСОБА_3 із червня 2003 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано за нею та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на іпотечне майно, визнано за нею право приватної власності на 1/2 частину іпотечного майна: домоволодіння та земельну ділянку, а також виключено це майно із складу спадкового майна ОСОБА_3 . Проте вказане майно передане ОСОБА_3 в іпотеку банку на забезпечення кредитного договору без нотаріальної згоди позивачки, чим порушено її право власності на 1/2 частину цього майна.

Тобто, спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки.

Таким чином вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам.

Однак суд першої інстанції не наведене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що обраний заявником вид забезпечення позову неспівмірний із предметом позову.

Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що ТОВ «Статус капітал плюс», як новий кредитор, вживає заходи щодо реалізації належного їй на праві власності іпотечного майна, а саме, 23 листопада 2020 року вказане товариство направило їй, як іпотекодавцю, вимогу №23/11-21 про усунення порушень за кредитним договором шляхом сплати боргу у розмірі 10 239 391 грн 43 коп., в якому повідомило, що у разі несплати нею боргу протягом 30 денного строку товариство має право звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», тобто шляхом перереєстрації за собою права власності на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження, що може бути здійснено без її участі та відома Тому вважала, що існує реальна загроза, що відповідачами будуть вжиті заходи щодо відчуження належної їй нерухомості в позасудовому порядку без її відома, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі та призвести до порушення прав та інтересів інших осіб, набувачів незаконно відчуженої нерухомості.

Отже, враховуючи, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано докази того, що ТОВ «Статус капітал плюс» має намір звернути стягнення на це майно у порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів приходить до висновку, що доводи заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти дії щодо цього майна, є обґрунтованими, оскільки існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що ОСОБА_1 належним чином обґрунтувала існування об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання у майбутньому можливого рішення суду у цій справі, а також те, що такий захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим ст.150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 квітня 2021 року у справі №369/14654/19 (провадження №61-2833св21).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції наведених вище норм закону та обставин справи належним чином не врахував, внаслідок чого помилково мотивував свій висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову необґрунтованістю та недоведеністю вимог цієї заяви.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та в силу ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 1 Протоколу (№ 1) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином накладення арешту на майно особи, яка не є учасником справи, може свідчити про порушення прав і основоположних свобод такої особи щодо мирного володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Із наданих позивачем ОСОБА_1 та представником ТОВ «Статус капітал плюс» апеляційному суду інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали спірний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та спірна земельна ділянка площею 0,1014 га, кадастровий номер: :01:039:0024, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на які ОСОБА_1 просить накласти арешт та заборони вчиняти дії щодо них, з 05 березня 2021 року належать на праві приватної власності товариству з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі», яке не залучене до участі у розгляді справи (а.с.150-152, 179-180).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок забезпечення позову в обраний заявником спосіб будуть порушені норми процесуального права та права особи, яка не залучена до участі у розгляді справи, а саме, товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Альпарі» на мирне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому ці обставини унеможливлюють задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову апеляційним судом за результатами апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: