Постанова

Іменем України

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 563/904/19

провадження № 61-16621св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Корецька міська рада Рівненської області, голова Корецької міської ради Рівненської області Дмитрук Людмила Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Корецької міської ради Рівненської області на постанову Рівненського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Корецької міської ради Рівненської області, Голови Корецької міської ради Рівненської області Дмитрук Людмили Миколаївни про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди земельної ділянки укладеним (поновленим) на новий строк та визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

05 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Корецької міської ради Рівненської області, Голови Корецької міської ради Рівненської області Дмитрук Л. М. в якому просить:

- визнати незаконними дії голови Корецької міської ради Рівненської області Дмитрук Л. М. у зволіканні в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 25 березня 2003 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Корецької міської ради від 06 березня 2019 року № 1202 «Про розгляд листа-повідомлення ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 »;

- визнати договір оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 25 березня 2003 року між Корецькою міською радою Рівненської області та ОСОБА_1 - укладеним (поновленим) на новий строк, а саме до 25 березня 2023 року;

визнати укладеною додаткову угоду № 1 до Договору оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року, укладеного між Корецькою міською радою та ОСОБА_1 і зареєстрованого в Корецькій міській раді, в наступній редакції:

«Додаткова угода №1 до договору оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року Корецька міська рада в особі уповноваженого її представника, яка далі іменується «Орендодавець» та ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 13 листопада 1999 року Корецьким РВУ МВС України в Рівненській області, що далі іменується «Орендар», керуючись статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 2.2. Договору оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року вирішили внести в Договір оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року такі зміни: 1. Пункт 8. Договору оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року викласти у такій редакції: «8. Заключні положення. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 25 березня 2023 року.» Ця Додаткова угода № 1 до Договору оренди земельної ділянки набирає чинності з моменту її підписання сторонами, складена у двох примірниках, по одному для кожної зі сторін, та є невід`ємною частиною Договору оренди № 20 від 25 березня 2003 року.»

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 березня 2003 року між орендодавцем - Корецькою міською радою та ним було укладено договір оренди земельної ділянки розміром 0,013 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 для обслуговування торгового кіоску, який зареєстрований в Книзі записів Державної реєстрації договорів оренди землі 25 березня 2003 року, актовий запис № 20.

Відповідно до п. 2.1 Договору земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для обслуговування торгового кіоску. Рішеннями судів всіх інстанцій у справі № 563/283/16-ц вказаний договір визнано продовженим до 25 березня 2019 року. У цій справі було встановлено незаконність дій відповідача по відмові у продовженні договору оренди землі та належність виконання позивачем як орендарем всіх умов договору. Остаточне рішення винесено Верховним Судом.

На виконання зазначеного пункту договору та у відповідності до статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач листом від 23 січня 2019 року повідомив Корецьку міську раду про свій намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди та подав проект додаткової угоди у двох примірниках. У вказаний в законі місячний термін до 23 лютого 2019 року вказує, що не отримав будь-яких листів-заперечень відповідача чи повідомлень про прийняте рішення, як і не отримував у вказаний строк відповіді про відмову у його поновленні.

Проте вже 18 березня 2019 року позивач отримав лист за підписом відправлений 15 березня 2019 року вих. № 03-12/325 від 15 березня 2019 року до якого додано рішення Корецької міської ради від 06 березня 2019 року № 1202, яким позивачу відмовлено в продовженні договору оренди земельної ділянки з ряду причин. Рішення Корецької міської ради від 06 березня 2019 року № 1202 вважає таким, що суперечить чинному законодавству, зазначені в листі підстави для відмови в поновленні договору оренди землі є незаконними та необґрунтованими, а лист надіслано з порушенням місячного строку, отже його не можна вважати запереченнями проти поновлення договору оренди землі в розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2020 року під головуванням судді Опришка П. З. у задоволенні позову ОСОБА_1 до Корецької міської ради Рівненської області, голови Корецької міської ради Рівненської області Дмитрук Л. М. про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди земельної ділянки укладеним (поновленим) на новий строк та визнання укладеною додаткової угоди - відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що орендар не добросовісно виконував свої зобов`язання за договором оренди, а саме не здійснив реєстрацію договору оренди земельної ділянки і як наслідок не сплачував з цих підстав орендної плати. Відповідач тричі до моменту закінчення договору (в останні два місяці дії договору) повідомляв позивача про відмову в поновленні договору оренди у зв`язку із наміром використовувати зазначену земельну ділянку для потреб громади міста (розміщення інженерних мереж). Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Відповідач тричі після закінчення строку дії договору повідомляв позивача про закінчення терміну дії договору, необхідність звільнення земельної ділянки та необхідність передачі (повернення) її власнику у визначеному законом та договором порядку.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 08 липня 2020 року скасовано.

Визнано незаконними дії голови Корецької міської ради Рівненської області Дмитрук Л. М. у зволіканні в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 25 березня 2003 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Корецької міської ради Рівненської області від 06 березня 2019 року № 1202 «Про розгляд листа-повідомлення ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 .».

Визнано договір оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 25 березня 2003 року між Корецькою міською радою Рівненської області та ОСОБА_1 - укладеним (поновленим) на новий строк, а саме до 25 березня 2023 року.

Визнано укладеною додаткову угоду № 1 до Договору оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року, укладеного між Корецькою міською радою Рівненської області та ОСОБА_1 і зареєстрованого в Корецькій міській раді, в наступній редакції:

«Додаткова угода № 1 до договору оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року. Корецька міська рада в особі уповноваженого її представника, яка далі іменується «Оредодавець» та ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 13.11.1999 року Корецьким РВУ МВС України в Рівненській області, що далі іменується «Орендар», Керуючись ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 2.2. Договору оренди земельної ділянки №20 від 25 березня 2003 року вирішили внести в Договір оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року такі зміни: 1. Пункт 8. Договору оренди земельної ділянки № 20 від 25 березня 2003 року викласти у такій редакції: «8. Заключні положення. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 25 березня 2023 року.» Ця Додаткова угода № 1 до Договору оренди земельної ділянки набирає чинності з моменту її підписання сторонами, складена у двох примірниках, по одному для кожної зі сторін, та є невід`ємною частиною Договору оренди № 20 від 25 березня 2003 року.».

Скасовуючи рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що його висновки не узгоджуються з дійсними обставинами справи та її матеріалами.

Апеляційний суд вказував, що постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, прийнятою за результатами касаційного провадження у справі № 563/283/16-ц, було встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконував умови укладеного договору оренди.

У ході розгляду справи № 563/283/16-ц судами усіх інстанцій не було встановлено: невідповідності змісту договору встановленим вимогами, протиправних дій позивача стосовного цільового призначення орендованої земельної ділянки, в тому числі самовільного встановлення додаткових малих архітектурних форм та інших обставин, які б були підставою для відмови в продовження дії договору до 25 березня 2019 року.

У зв`язку з оскарженням Корецькою міською радою рішень судів у справі № 563/283/16-ц, ухвалених на користь позивача, фактично ОСОБА_1 мав право користування земельною ділянкою лише з 19 вересня 2018 року (дата винесення постанови Верховним Судом) по 25 березня 2019 року (дата закінчення договору оренди, дія якого була продовжена рішенням суду у справ № 563/283/16-ц). Водночас після винесення рішення Верховним Судом сторони повинні були вчинити ряд дій на приведення договору оренди землі від 25 березня 2003 року № 20 до вимог чинного законодавства. Так, на виконання зазначених рішень судів ним вчинялися дії з приведення у відповідність до чинного законодавства документів на земельну ділянку та належного оформлення визнаного судами його права оренди на вказану земельну ділянку. А саме: було замовлено та розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, Корецька міська рада чинила перешкоди в оформленні даної документації, відмовила в її підписанні, що унеможливило процедуру присвоєння кадастрового номера земельній ділянці та процедуру затвердження документації, затвердження розміру ставки орендної плати за землю у відсотках.

Судом апеляційної інстанції також було зазначено, що намагання позивача щодо приведення у відповідність до чинного законодавства документів на земельну ділянку підтверджуються його листами адресованими Голові Корецької міської ради від 25 січня 2019 року, 14 лютого 2019 року, рішеннями про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-019 від 21 лютого 2019 року, № 019 від 07 березня 2019 року, що свідчить про його добросовісну поведінку, як орендаря земельної ділянки.

Апеляційний суд посилався на те, що обставини, які пов`язані з наміром орендодавця використовувати спірну земельну ділянку для власних потреб, підлягають дослідженню та доведенню, оскільки ця обставина, у разі з`ясування, що майно буде знову передаватися в оренду, свідчитиме про порушення переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, яке закріплене статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Вказував, що Корецькою міською радою жодним чином не конкретизовано та не доведено для яких саме потреб громади буде використовуватися спірна земельна ділянка і які саме елементи благоустрою будуть встановлені. У зв`язку з чим неможливо дійти висновку про неможливість використання земельної ділянки без порушення прав та інтересів позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року представник Корецької міської ради подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі представник заявника вказує, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову не врахував правових висновків, висловлених у: постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17, від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17; постановах Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 683/3656/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 384/648/17-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справах № 395/1425/16-ц та № 395/1437/16-ц, від 16 травня 2019 року у справі № 925/478/17, від 22 травня 2019 року у справі № 709/1899/17, від 12 червня 2019 року у справі № 693/14/18 та від 28 вересня 2020 року у справі № 272/440/18.

Представник заявника, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17 де вказано, що за будь-яких обставин, в обов`язковому порядку продовження чи поновлення договору оренди землі відбувається за укладення сторонами додаткової угоди. Зазначає, що повноваження керівника органу виконавчої влади, уповноваженого підписувати додаткову угоду до договору оренди землі підтверджується рішенням цього органу і не виникають автоматично при зайнятті відповідної посади.

З моменту ухвалення рішення у справі № 563/283/16-ц (з жовтня 2016 року) ОСОБА_1 вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі» не виконав, пропустив місячний строк для підписання додаткової угоди, не звертався до міської ради з цим питанням та не зробив цього до часу подачі касаційної скарги.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації, проте позивач таких дій не вчинив. Додаткова угода до договору оренди в силу положень статті 15 Закону України «Про оренду землі» повинна містити істотні умови, якими є сама земельна ділянка із зазначенням її кадастрового номера, розміру та місця розташування, які у попередньому договорі зазначені не були.

Доводом касаційної скарги також є те, що на думку представника відповідача переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 вересня 2020 року у справі № 272/440/18. Корецька міська рада Рівненської області заперечувала проти продовження строку договору оренди, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову правильний.

Аргументом касаційної скарги є також те, що посилання позивача на те, що ним вчинялись дії направленні на оформлення належним чином свого права оренди не заслуговують на увагу та підлягають критичній оцінці виходячи з того, що позивач у 2019 році звертався до органів Держгеокадастру з метою оформлення документів на землю, однак йому було відмовлено у зв`язку із самовільною зміною цільового призначення земельної ділянки, яке не відповідає умовам договору і є порушенням порядку зміни цільового призначення.

Крім того представник заявника зазначає, що факт належного та добросовісного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором не ґрунтується на дійсних обставинах справи.

Узагальнені доводи особи, яка подалі відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року від ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу подану Корецькою міською радою Рівненської області в якому позивач у задоволенні скарги просить відмовити, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Позивач вказує, що порядок, передбачений частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» виконав та повідомив відповідача про свій намір скористатись переважним право оренди земельної ділянки, .

ОСОБА_1 також вказує, що касаційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, адже посилань на правові позиції висловлені у подібних справах, які були висловлені Верховним Судом та не враховані судом касаційна скарга не містить.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Корецького районного суду Рівненської області.

08 грудня 2021 року цивільна справа № 563/904/19 надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2021 року справу призначено колегії суддів у складі: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,013 га перебуває у комунальній власності міста.

25 березня 2003 року між Корецькою міською радою Рівненської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 0,013 га.

Договір зареєстровано в Корецькій міській раді про що в Книзі записів Державної реєстрації договорів оренди землі вчинено 25 березня 2003 року запис № 20.

Відповідно до п. 2.1 договору земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для обслуговування торгового кіоску.

Згідно п. 2.2 договору він укладається терміном на 4 роки, починаючи з дати реєстрації. По закінченню терміну дії договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження договору на новий термін не пізніше, ніж через два місяці до його закінчення.

18 січня 2019 року Корецька міська рада надіслала ОСОБА_1 лист-повідомлення вих № 03-12/75, яким повідомила позивача (орендаря), що міська рада не має намірів поновлювати, продовжувати дію Договору і планує використовувати земельну ділянку для власних потреб. Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 28 січня 2019 року, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

23 січня 2019 року позивач (орендар) звернувся до відповідача (орендодавця) із листом-повідомленням про поновлення Договору оренди земельної ділянки. До листа було додано проект додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки від 25 березня 2003 року № 20. Зазначений лист-повідомлення було розглянуто у порядку визначеному чинним законодавством, а саме на черговому засіданні сесії Корецької міської ради, яке було заплановано на 06 березня 2019 року.

25 березня 2019 року закінчився строк дії зазначеного договору.

27 березня 2019 року Корецька міська рада надіслала ОСОБА_1 повідомлення № 03-12/408, про те, що договір оренди від 25 березня 2003 року - закінчився, та про те, що міська рада не має наміру поновлювати, продовжувати дію договору, або ж передавати земельну ділянку в оренду будь-якому орендарю. Цим же листом Корецька міська рада надіслала ОСОБА_1 акт приймання передачі земельної ділянки з проханням до 10 квітня 2019 року звільнити ділянку від розміщених на ній тимчасових споруд та передати ділянку орендодавцю, як того вимагає абзац 1 пункту 2.4. договору оренди та стаття 34 ЗУ «Про оренду землі». Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 04 квітня 2019 року, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

17 квітня 2019 року Корецька міська рада повторно надіслала ОСОБА_1 лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі від 25 березня 2003 року № 03-12/520, яким повторно повідомила про заперечення у поновленні зазначеного договору у зв`язку із необхідністю використання зазначеної землі для потреб громади міста (встановлення елементів благоустрою загального користування) та повторно попросила виконати вимоги статті 34 ЗУ «Про оренду землі» та абзац 1 пункту 2.4. договору оренди та передати (повернути) землю орендодавцю. Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 19 квітня 2019 року, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

25 червня 2019 року листом № 03-12/769 Корецька міська рада ще раз повідомила орендаря про те, що строк дії договору оренди закінчився, про те що міська рада не має наміру поновлювати, продовжувати чи передавати в оренду іншому орендарю, а також висловила прохання звільнити ділянку від розміщених на ній тимчасових споруд та передати земельну ділянку орендодавцю. Вказаний лист ОСОБА_1 отримано 27 червня 2019 року, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Апеляційний суд вказував, що продовження дії договору оренди зазначеної земельної ділянки вже було предметом спору між сторонами, який був вирішений судом.

Так, рішенням Корецького районного суду Рівненської області у справі №563/283/16-ц від 30 червня 2016 року, яке переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанції і набрало законної сили 13 жовтня 2016 року, визнано договір оренди земельної ділянки продовженим до 25 березня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, прийнятою за результатами касаційного перегляду зазначеного рішення суду, було встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконував умови укладеного договору оренди, з дотриманням строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, неодноразово звертався до міської ради, яка його питання по суті не вирішувала.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Так, правовідносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку із передачею її у користування та володіння врегульовано Законом України «Про оренду землі», в тому числі його положеннями визначено порядок і особливості укладення, зміни, припинення, а також поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частинами першою - третьою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Аналізуючи наведені законодавчі положення, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 вересня 2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18 дійшла висновку, що статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проєкт додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проєкту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний строк таке повідомлення і проєкт додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Місцевим судом було встановлено, що 18 січня 2019 року Корецька міська рада надіслала ОСОБА_1 лист-повідомлення вих. № 03-12/75, яким повідомила його (орендаря), що міська рада не має намірів поновлювати, продовжувати дію договору і планує використовувати земельну ділянку для власних потреб.

23 січня 2019 року позивач звернувся до Корецької міської ради із листом-повідомленням про поновлення договору оренди земельної ділянки, яким повідомив про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди на новий термін та просив його поновити. До листа додав відповідний проект додаткової угоди до договору оренди №20 від 25 березня 2003 року.

У встановлений законом місячний термін, лист-повідомлення від 23 січня 2019 року про поновлення договору оренди земельної ділянки Корецька міська рада не розглянула.

Рішенням Корецької міської ради від 06 березня 2019 року № 1202 «Про розгляд листа-повідомлення ОСОБА_1 про поновлення договору оренди земельної ділянки в АДРЕСА_1 », вирішено відмовити позивачу у поновленні договору оренди земельної ділянки від 25 березня 2003 року № 20 на земельну ділянку площею 0,0130 га в АДРЕСА_1 .

Вказане рішення міської ради обґрунтоване тим, що в спірному договорі оренди не зазначено кадастровий номер, вид використання земельної ділянки та її цільове призначення. Оскільки земельна ділянка не є сформована у Державному земельному кадастрі і не має присвоєного кадастрового номера, тому вона не може виступати об`єктом оренди. Орендарем не сплачувалася орендна плата з 25 березня 2007 року по даний час та самовільно встановлено 3 торгові кіоски.

Проте, апеляційний суд правильно вказував, що такі обґрунтування не узгоджуються з дійсними обставинами справи та її матеріалами, адже постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, прийнятою за результатами касаційного провадження справи № 563/283/16-ц, було встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконував умови укладеного договору оренди.

У ході розгляду справи № 563/283/16-ц судами усіх інстанцій не було встановлено: невідповідності змісту договору встановленим вимогами, протиправних дій позивача стосовного цільового призначення орендованої земельної ділянки, в тому числі самовільного встановлення додаткових малих архітектурних форм та інших обставин, які б були підставою для відмови в продовження дії договору до 25 березня 2019 року.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення для справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Апеляційний суд також вказував, що у зв`язку з оскарженням Корецькою міською радою рішень судів у справі № 563/283/16-ц, ухвалених на користь позивача, фактично ОСОБА_1 мав право користування земельною ділянкою лише з 19 вересня 2018 року (дата винесення постанови Верховним Судом) по 25 березня 2019 року (дата закінчення договору оренди, дія якого була продовжена рішенням суду у справі № 563/283/16-ц). Водночас після винесення рішення Верховним Судом сторони повинні були вчинити ряд дій на приведення договору оренди землі № 20 від 25 березня 2003 року до вимог чинного законодавства. Так, на виконання зазначених рішень судів позивачем вчинялися дії з приведення у відповідність до чинного законодавства документів на земельну ділянку та належного оформлення визнаного судами його права оренди на вказану земельну ділянку. А саме: було замовлено та розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, Корецька міська рада чинила перешкоди в оформленні даної документації, відмовила в її підписанні, що унеможливило процедуру присвоєння кадастрового номера земельній ділянці та процедуру затвердження документації, затвердження розміру ставки орендної плати за землю у відсотках.

Апеляційний суд вказував, що намагання позивача щодо приведення у відповідність до чинного законодавства документів на земельну ділянку підтверджуються його листами адресованими голові Корецької міської ради від 25 січня 2019 року, 14 лютого 2019 року, рішеннями про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-019 від 21 лютого 2019 року, № 019 від 07 березня 2019 року, що свідчить про його добросовісну поведінку, як орендаря земельної ділянки.

З огляду на вищенаведені норми права та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказував на ту обставину, що однією з підстав відмови орендодавця в поновленні договору оренди є намір останнього самостійно використовувати зазначену земельну ділянку для потреб громади міста (встановлення елементів благоустрою загального користування).

Обставини, які пов`язані з наміром орендодавця використовувати спірну земельну ділянку для власних потреб, підлягають дослідженню та доведенню, оскільки ця обставина, у разі з`ясування, що майно буде знову передаватися в оренду, свідчитиме про порушення переважного права орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, яке закріплене статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Порушення переважного перед іншими особами права орендаря, який належно виконує свої обов`язки за договором оренди, на укладання такого договору на новий строк, буде порушенням практики Європейського суду з прав людини у розрізі захисту права власності та є підставою для констатації порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у справі «Стрейтч проти Сполученого Королівства», суд дійшов висновку, що заявника слід вважати особою, яка мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, і - в цілях статті 1 Першого протоколу - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих йому муніципалітетом Дорчестера за орендним договором (пункт 35).

Суд апеляційної інстанції правильно вказував, що доводити намір використовувати орендоване майно для власних потреб має саме орендодавець, а спростовувати, на основі принципу змагальності, - орендар. При цьому, вибір кола таких доказів є повним розсудом сторін по справі, оцінка яких по кожній окремій цивільній справі здійснюється судом.

Апеляційний суд встановив, що Корецькою міською радою жодним чином не конкретизовано та не доведено для яких саме потреб громади буде використовуватися спірна земельна ділянка і які саме елементи благоустрою будуть встановлені. У зв`язку з чим неможливо дійти висновку про неможливість використання земельної ділянки без порушення прав та інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи касаційної скарги Корецької міської ради Рівненської області про те, що суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову не врахував правових висновків, висловлених у: постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17, від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17; постановах Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 683/3656/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 384/648/17-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 379/338/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справах № 395/1425/16-ц та № 395/1437/16-ц, від 16 травня 2019 року у справі № 925/478/17, від 22 травня 2019 року у справі № 709/1899/17, від 12 червня 2019 року у справі № 693/14/18 та від 28 вересня 2020 року у справі № 272/440/18 колегія суддів відхиляє з тих підстав, що саме по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними фактичними обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права крім того фактичні обставини встановлені судами у справах різні.

Крім того колегія суддів зазначає, що посилання представника заявника на постанову Великої Палати Верховного суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) необґрунтоване, адже спір у цій справі виник у зв`язку із оскарженням дій приватного нотаріуса щодо внесення запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 вимоги статті 33 Закону України «Про оренду землі» не виконав, пропустив місячний строк для підписання додаткової угоди, не звертався до міської ради з цим питанням та не зробив цього до часу подачі касаційної скарги не заслуговують на увагу, адже спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами.

Одночасно колегія судів відхиляє доводи касаційної скарги з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17 де вказано, що за будь-яких обставин, в обов`язковому порядку продовження чи поновлення договору оренди землі відбувається за укладення сторонами додаткової угоди адже обставин відступлення від вказаного висновку апеляційним судом представником заявника не наведено.

Доводи касаційної скарги про те, що додаткова угода до договору оренди в силу положень статті 15 Закону України «Про оренду землі» повинна містити істотні умови, якими є сама земельна ділянка із зазначенням її кадастрового номера, розміру та місця розташування, які у попередньому договорі зазначені не були такими, Верховний Суд відхиляє їх з тих підстав, що як правильно вказував суд апеляційної інстанції відповідач чинив позивачу перешкоди в оформленні технічної документації на земельну ділянку, відмовила в її підписанні, що унеможливило процедуру присвоєння кадастрового номера земельній ділянці та процедуру затвердження документації, затвердження розміру ставки орендної плати за землю у відсотках.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими апеляційним судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Враховуючи те, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався заявник у касаційній скарзі стосувалися різних фактичних обставин, підстав для закриття касаційного провадження касаційним судом не встановлено, клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Корецької міської ради Рівненської області, Голови Корецької міської ради Рівненської області Дмитрук Людмили Миколаївни про визнання незаконними дій, визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору оренди земельної ділянки укладеним (поновленим) на новий строк та визнання укладеною додаткової угоди відмовити

Касаційну скаргу Корецької міської ради Рівненської області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький