Справа № 756/9631/17
Провадження №2/367/860/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Кафтанова В.В.,

секретаря Сливки А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом, відповідно до якого зазначила, що 11 березня 2013 року вона ( ОСОБА_1 ) звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з пропозицією надати їй кредит з можливістю його погашенню у зручний для неї час. У той же день вона заповнила Анкету - заяву №SAMDN5791 та Відповідачем було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 з кредитним лімітом у 2800,00 грн. та видана картка з терміном дії до вересня 2016 року. Строк дії кредитних відносин відповідає строку дії картки.

За даними Виписки по оборотах карткового рахунку НОМЕР_1 , отриманої від Відповідача 05.07.2017 року о 16:25 год., Позивачем було внесено 2 800,00 грн., а Відповідачем нарахована заборгованість у сумі 5 795,76 грн.

За даними Виписки по оборотах карткового рахунку НОМЕР_1 , отриманої від Відповідача 26.06.2017 року о 11:51 год., позивачем було внесено 28 494,00 грн., а Відповідачем нарахована заборгованість у сумі 11 163,17 грн.

Випискою 1 встановлено, що останній платіж в межах оборотів карткового рахунку Позивач здійснив 26 травня 2017 року, після чого гроші на картковий рахунок НОМЕР_1 не надходили.

З цих Виписок їй стало відомо про існування якихось Угод та Договору, але крім Анкети-заяви №SAMDN5791 нею більш нічого не підписувалось. Це свідчить про нечесну та агресивну підприємницьку практику Відповідача. Відповідно до ч.4. ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Відповідно до п.2. ч.1 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», Правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Вважає, що анкета-заява №SAMDN5791 не є угодою та/або договором, виходячи з наступного:

Відповідно до п.1.4, ч.1 Положення «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» затверджено Постановою правління НБУ №223 від 30.04.2010 року платіжна картка це спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для здійснення платіжних операцій з рахунку платника або банку, також інших операцій, установлених договором;

Відповідно до п.2.3. Положення, Спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб.

Відповідно до п.2.4. Положення, Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Один примірник Договору зберігається в емітента, а другий примірник Договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Анкета-заява №SAMDN5791, відповідно до п.4), п.5), ч.1 ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить порушення прав споживачів, а саме порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є Позивач та обмежується право Позивача одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Діями Відповідача порушені вимоги закону щодо: письмової форми договору, якою Анкета-заява не є; Анкета-заява №SAMDN5791 не містить повної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; відсутнє письмове підтвердження про ознайомлення споживача із умовами кредитування та сукупну вартість кредиту; порушено принцип рівності сторін договору.

Таким чином спростовується існування будь-яких Угод та/або Договору між Позивачем та Відповідачем, а до Анкети-заяви №SAMDN5791 застосовуються наслідки нікчемності правочину.

26.06.2017 року о 11:51 год. позивачем було запропоновано Відповідачу закрити картковий рахунок НОМЕР_1 , повернути переплачені гроші та скасувати штучно утворений борг у сумі -11 163,17 грн., але від відповідача було отримано відмову. Про це свідчить виписка 1 Відповідача по оборотах карткового рахунку НОМЕР_1 від 26.06.2017 року.

Відповідно до ч.5, ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право, у разі порушення умов договору, стягнути з виконавця пеню у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення.

Вважає, що за таких обставин з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути пеню у розмірі трьох відсотків по банківському вкладу за кожний день прострочення до дня фактичного повернення коштів вкладникам, що дорівнює 140 282,25 грн., а також 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України що дорівнює 6 372,02 грн.

На думку позивача, разом сума заборгованості Відповідача у період з 12.03.2013 року по 10.07.2017 року складає (6 372,02 + 140 282,25) = 146 654,27 грн.

Позивач скористався своїм правом, передбаченим частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та відповідно просить стягнути з Відповідача на його користь суму депозитного Внеску з урахуванням 3 % річних, суму процентів за фактичну кількість днів користування Внеском, а також відповідну пеню, які наведені у доданому розрахунку.

В зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд, застосувати до Анкети-заяви №SAMDN5791 наслідки нікчемності правочину. Зобов`язати Відповідача закрити картковий рахунок НОМЕР_1 . Стягнути з Відповідача на користь Позивача суму у 6 372,02 грн., у тому числі .3,00% річних у сумі 332,42 грн. Стягнути з Відповідача на користь Позивача пеню у розмірі трьох відсотків по банківському вкладу за кожний день прострочення до дня фактичного повернення коштів вкладнику, що станом на 10 липня 2017 року дорівнює 140 282,25 грн.Загалом стягнути з Відповідача на користь Позивача - 146 654,27 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового засідання були повідомленні належним чином.

Від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, згідно якого, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору № SAМDN5791 від 11 березня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 09/2016 року. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом N0СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з детальною випискою по рахунку клієнта, Позивач здійснив операцію за своїм рахунком, а саме 26.05.2017 року вніс кошти у відділенні Банку за адресою: м.Буча. вул. Богдана Хмельницького, 2г, у розмірі 5000 грн. в рахунок погашення заборгованості, чим саме, в черговий раз підтвердила свою згоду по тарифам на обслуговування свого рахунку.Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Отже Позивач по справі має можливість самостійно контролювати свої витрати.ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України, Позивач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до вищевикладеного, сторони (Банк і Позивачі вже при укладенні кредитного договору дійшли згоди про всі істотні умови договору, а тому договір № SAMDN791 від 11 березня 2013 року вважається укладеним.Оскільки Позивач використовував лише кредитні кошти, є хибним вважати, що існує вірогідність надуманого "депозитного рахунка" в Банку, жодних договорів про розміщення депозитних коштів між сторонами укладено не було. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, а обгрунтування позову надуманим та таким, що є повністю нікчемним.

Також від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові додаткові пояснення до відзиву, згідно яких між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського обслуговування, що складаєється із: анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг; умов та правил надання банківських послуг; тарифів. Порушення принципу рівності сторін, а також нечесна та агресивна підприємницька практика може виражатись у вигляді примусу до укладання будь-якого договору, встановлення умови укласти додаткові кредитні договори разом з основним та інші протиправні дії. У зв`язку з чим представник відповідача просив звернути увагу суду, що відповідно до ч. 1 та 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України: «кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Проте, посилаючись на норми законодавства, гр. ОСОБА_1 не подає жодних доказів, які б свідчили про відповідні порушення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вищезазначених норм. Більше того, Позивач не пояснює в чому саме проявлялось відповідне порушення, що фактично унеможливлює надання пояснень та доказів з приводу даного твердження. Згідно виписки за період з 02.06.2013 року по 26.06.2017 року по рахунку, а саме 23.11.2014 року, ОСОБА_1 користувалась саме кредитними коштами та надходжень було на 8177 грн.41 коп. менше ніж витрат, а отже жодної переплати бути не може. У зв`язку із вищевикладеним, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши обставини в межах наданих письмових доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 11 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з пропозицією надати їй кредит з можливістю його погашенню у зручний для неї час. У той же день вона заповнила Анкету - заяву №SAMDN5791 (а.с.49) та Відповідачем було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 з кредитним лімітом у 2800,00 грн. та видана картка з терміном дії до вересня 2016 року. Строк дії кредитних відносин відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.2.3. Положення, Спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб.

Відповідно до п.2.4. Положення, Договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою. Один примірник Договору зберігається в емітента, а другий примірник Договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис. Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Відповідно до чинного законодавства України, суперечка у який між позивачем і відповідачем не досягнуто згоди, вирішуються у судовому порядку.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношння, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконав його обов`язку. Таким чином, з огляду на частину 1 статті 509 Цивільного кодексу Украй та змісту Договору, останній є зобов`язанням. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умові говору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (і належне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1. визнання права; 2. визнання правочину недійсним; 3. припинення дії, яка порушує право; 4. відновлення становища, яке існувало до порушення; 5. примусове виконання обов`язку в натурі; 6. зміна правовідношення; 7. припинення правовідношення; 8.відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової школи; 9. відшкодування моральної (немайнової шкоди); 10. визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в розі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріпленні законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі його порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного позову, оскільки із наданих суду письмових доказів, а також із самого змісту позовних вимог неможливо встановити, яке саме право підлягає захисту.

Так, судом встановлено, що 26.05.2017 року позивач вніс кошти у відділенні Банку за адресою: м.Буча. вул. Богдана Хмельницького, 2г, у розмірі 5000 грн. (а.с.144) в рахунок погашення заборгованості, чим саме, в черговий раз підтвердив свою згоду по тарифам на обслуговування свого рахунку.Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, отже Позивач по справі мала можливість самостійно контролювати свої витрати та заборгованість по кредиту.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 ЦК України робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме, коли: зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; недотримано встановленої законом форми правочину; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Крім того, свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.03.2013 року підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, погодилася з усіма його умовами, зокрема, щодо ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику ПАТ КБ «Приватбанк», та приймаючи до уваги, що доступ до вказаних Правил є вільним, тому позивач мала можливість та час безперешкодно ознайомитися з ними на офіційному сайті відповідача, та в разі незгоди з ними розірвати договір та погасити виниклу заборгованість, у зв`язку з чим доводи позивача про застосування до анкети-заяви наслідків нікчемності правочину є безпідставними.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, згідно наданих документів, позивачем не додано жодних доказів на підтвердження своєчасного погашення заборгованості та відсутності суми пені.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові № 6-951-цс16 від 24.05.2017 року, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні правовідносини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Анкета - заява №SAMDN5791 від 11.03.2013 року, була укладена у спосіб визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо її укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», відтак відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 76 - 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів- відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ірпінський міський суд Київської області до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://ip.ko.court.gov.ua/sud1013/.

Суддя: В.В. Кафтанов