Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2021 Справа №607/4929/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

за участі представників позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та адвоката Середзінської Тетяни Федорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діють ОСОБА_2 та адвокат Середзінська Тетяна Федорівна до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діють ОСОБА_2 та адвокат Середзінська Т. Ф. пред`явив до суду позов до відповідачки ОСОБА_3 , у якому просив стягнути із відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 97750 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 23 грудня 2018 року між дружиною позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 прийняла грошові кошти у розмірі 230000 гривень, які відповідачка зобов`язалась повернути у строк до 31 грудня 2019 року. Однак, в обумовлений у розписці строк, ОСОБА_3 позичені кошти не повернула. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Оскільки отримані відповідачкою у борг кошти не були повернуті вчасно, сторони продовжили термін виконання зобов`язань, про що відповідачка ОСОБА_3 написала розписку від 04 вересня 2020 року, у якій зазначила, що 23 грудня 2018 року вона отримала від померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 230000 гривень, з яких повернула 120100 гривень та зобов`язалась повернути неповернуту нею суму боргу в розмірі 109900 гривень спадкоємцю ОСОБА_1 , згідно наступного графіку: 30 вересня 2020 року 27475 гривень; 30 жовтня 2020 року 27475 гривень; 30 листопада 2020 року 27475 гривень; 30 грудня 2020 року 27475 гривень. Однак, вказані зобов`язання не були виконані відповідачкою в повному обсязі. Зокрема, 06 вересня 2020 року відповідачкою ОСОБА_3 було повернуто позивачу ОСОБА_1 2900 гривень; 04 грудня 2020 року повернуто 1300 гривень; 05 грудня 2020 року повернуто 2650 гривень; 12 січня 2021 року повернуто 1450 гривень; 09 лютого 2021 року - повернуто 1600 гривень; 04 березня 2021 року повернуто 2250 гривень. Таким чином, станом на момент звернення до суду із вказаним позовом, сума неповернутого відповідачкою боргу становить 97750 гривень. На неодноразові вимоги позивача повернути заборгованість, відповідачка борг не повертає, мотивуючи відсутністю у неї грошових коштів. За вказаних обставин, позивач просить позов задовольнити, стягнувши із відповідачки суму неповернутого боргу у розмірі 97750 гривень.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 березня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Відзиву на позовну заяву відповідачка ОСОБА_3 до суду не подавала.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 та адвокат Середзінська Т. Ф. заявили клопотання про зменшення розміру позовних вимог, зокрема просили стягнути із відповідачки ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 95300 гривень, оскільки після відкриття провадження у даній справі, а саме 01 квітня 2021 року відповідачка повернула позивачу 2450 гривень, у зв`язку із чим, станом на день розгляду справи загальна сума неповернутого боргу становить 95300 гривень. За вказаних обставин просили позов задовольнити, стягнувши із відповідачки ОСОБА_3 суму неповернутого боргу у розмірі 95300 гривень.

Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, особисто отримавши судову повістку, у судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавала.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За вказаних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, та не з`явилася у судове засідання не повідомивши про причини своєї неявки.

Судом установлено:

Відповідно до розписки від 23 грудня 2018 року ОСОБА_3 взяла позику у ОСОБА_4 у розмірі 230 000 гривень, які зобов`язалася повернути до 31 грудня 2019 року.

Відповідачка ОСОБА_3 свої зобов`язання за розпискою не виконала та в обумовлений строк, а саме до 31 грудня 2019 року грошові кошти не повернула.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 21 травня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №815 від 21 травня 2020 року.

04 вересня 2020 року ОСОБА_3 написала розписку, згідно якої визнала, що отримала в борг у ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти у сумі 230 000 гривень, згідно розписки від 23 грудня 2018 року, з яких повернула 120100 гривень та зобов`язується повернути неповернуту суму боргу у розмірі 109900 гривень спадкоємцю ОСОБА_1 у строк до 30 грудня 2020 року, згідно наступного графіку: 30 вересня 2020 року 27475 гривень; 30 жовтня 2020 року 27475 гривень; 30 листопада 2020 року 27475 гривень; 30 грудня 2020 року 27475 гривень.

10 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідачки ОСОБА_3 із листом-претензією, у якій зазначив, що з урахуванням повернутих відповідачкою коштів, сума неповернутого боргу становить 103050 гривень та просив повернути борг, згідно встановленого у розписці від 04 вересня 2020 року графіку у сумі 75575 гривень на протязі п`яти днів з моменту отримання вказаного листа-претензії.

06 вересня 2020 року відповідачкою ОСОБА_3 було повернуто позивачу грошові кошти у сумі 2900 гривень; 04 грудня 2020 року - повернуто 1300 гривень; 05 грудня 2020 року повернуто 2650 гривень; 12 січня 2021 року повернуто 1450 гривень; 09 лютого 2021 року - повернуто 1600 гривень; 04 березня 2021 року повернуто 2250 гривень.

Також, 01 квітня 2021 року відповідачкою повернуто позивачу грошові кошти у сумі 2450 гривень.

Таким чином, станом на день розгляду справи, загальна сума неповернутого відповідачкою ОСОБА_3 боргу становить 95300 гривень.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За вимогами ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Під час розгляду цивільної справи № 761/11028/14-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.03.2018р. зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Суд зауважує, що долучена до матеріалів справи копія розписки від 23 грудня 2018 року містить у собі всі складові, які дають підстави вважати укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, факт отримання відповідачкою позики у сумі 230 000 гривень підтверджується написаною відповідачкою ОСОБА_3 розпискою.

Судом установлено та не заперечується стороною позивача, що частина грошових коштів відповідачкою повернута. Зокрема, станом на момент складання розписки від 04 вересня 2020 року відповідачкою повернуто 120100 гривень, про що зазначено у розписці та не заперечується позивачем. У подальшому, 06 вересня 2020 року відповідачкою ОСОБА_3 було повернуто позивачу грошові кошти у сумі 2900 гривень; 04 грудня 2020 року - повернуто 1300 гривень; 05 грудня 2020 року повернуто 2650 гривень; 12 січня 2021 року повернуто 1450 гривень; 09 лютого 2021 року - повернуто 1600 гривень; 04 березня 2021 року повернуто 2250 гривень; 01 квітня 2021 року відповідачкою повернуто позивачу грошові кошти у сумі 2450 гривень.

Таким чином, станом на момент ухвалення рішення, сума неповернутого боргу становить 95300 гривень.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачкою ОСОБА_3 не надано суду жодних доказів на спростування зазначених у позові обставин.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 95300 гривень.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 223, 264, 265,268, 352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діють ОСОБА_2 та адвокат Середзінська Тетяна Федорівна до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 95300 (дев`яносто п`ять тисяч триста) гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 977,50 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 27 квітня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 виданий 25 червня 2008 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка