Дата документу 26.04.2021 Справа № 334/6428/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/6428/19 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
№ 22-ц/807/1100/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «МАУ» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 2011 року працював на різних посадах у ПрАТ «МАУ». З 01 грудня 2014 року працював на посаді регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні.

05 серпня 2019 року його було звільнено з посади регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Підставою для звільнення стали накази відповідача від 11.04.2019, від 11.05.2019, відповідно до яких у зв`язку зі змінами в організаційній структурі комерційного комплексу посада регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні, яку обіймав позивач, виключається зі штатного розпису авіакомпанії.

Позивач вважає, що скорочення штату працівників лише стосувалося комерційного комплексу ПрАТ «МАУ», а не підприємства в цілому. Також зазначає, що йому не були запропоновані усі вакантні посади, які були на підприємстві станом на дату попередження про вивільнення та існували на день звільнення. Крім того, ПрАТ «МАУ» не врахували положення щодо переважного права позивача на залишення на роботі, оскільки на його утриманні перебувають троє осіб, у тому числі двоє малолітніх дітей, а сам позивач є студентом заочної форми навчання.

Своє звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, визнати незаконним наказ, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасувати наказ № 697/п від 05.08.2019, виданий Приватним акціонерним товариством «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» про звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ».

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 серпня 2019 року до 24 листопада 2020 року у сумі 226215,04 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» на користь держави судовий збір у сумі 1921 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за 1 (один) місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ «АВІАКОМПАНІЯ «МАУ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу не було запропоновано переведення на вакантні посади в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 40 КЗпП України, а тому закріплені законом гарантії позивача про звільненні на підставі скорочення штату працівників, відповідачем дотримані не були. З цих підстав просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у ПрАТ «МАУ» з 30 серпня 2011 року; на посаді регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні з 01 грудня 2014 року, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Наказом ПрАТ «МАУ» № 83 від 11.04.2019 визначено провести зміни в організації виробництва і праці комерційного комплексу шляхом виключення зі штатного розпису посад Департаменту з продажу в Україні, Департаменту з продажу в Європі та Північній Америці, Департаменту з продажу в СНД, Азії, Африці з 31.07.2019.

Пунктом 2 цього ж наказу передбачено введення в структуру комерційного комплексу таких структурних підрозділів: Департаменту комерційної роботи з онлайн агентствами та корпоративними клієнтами, Департаменту комерційної роботи в Україні, Центральній та Південній Європі, Департаменту комерційної роботи в країнах Північної та Південної Америки, Великобританії, Департаменту комерційної роботи у країнах Середземномор`я і Африки, Департаменту комерційної роботи у країнах Північної Європи і Балтії, Департаменту комерційної роботи у країнах Центральної, Північної та Південно-Західної Азії, Департаменту комерційної роботи у країнах Західної Європи, Департаменту комерційної роботи у країнах Південно-Східної Азії.

Відповідно до попередження про скорочення посади ОСОБА_1 попередили про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виключенням зі штату авіакомпанії посади регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні. У цьому ж попередженні зазначено, що на даний час у штатному розписі авіакомпанії відсутні вакантні посади, які відповідали б його кваліфікації. Із попередженням ОСОБА_1 ознайомився 16.05.2019.

Відповідно до заяви від 16.05.2019 № 001415 ОСОБА_1 просив перевести його на посаду регіонального менеджера з продажу новоствореного Департаменту комерційної роботи в Україні, Центральній та Південній Європі або призначити його на посаду регіонального менеджера з маркетингу у країнах Сходу, з огляду на наявність у нього переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників на підставі ст. 42 КЗпП України.

Листом ПрАТ «МАУ» № 01.8.2-22-54 від 13.06.2019 ОСОБА_1 відмовили у переведенні на вказані посади з підстав його невідповідності кваліфікаційним вимогам. У цьому ж листі наголошено про відсутність вакантних посад, які відповідали б його кваліфікації. Крім того, вказано на неможливість застосування ст. 42 КЗпП України, оскільки зі штатного розпису Департаменту з продажу в Україні виключені усі посади.

Відповідно витягів зі штатного розпису ПрАТ «МАУ» від 11.04.2019 та від 26.04.2019 з комерційного комплексу виключено 150 посад, включено 127 посад.

У матеріалах справи містяться переліки актуальних вакансій у ПрАТ «МАУ» станом на 20.05.2019, 27.05.2019, 03.06.2019, 10.06.2019, 18.06.2019, 24.06.2019, 01.07.2019, 08.07.2019.

Відповідно до електронного листування ОСОБА_1 та співробітника ПрАТ «МАУ» позивач виявив бажання зайняти посаду регіонального менеджера з маркетингу у країнах Сходу або посаду менеджера з міжнародних відносин (лист від 20.05.2019). На це працівник ПрАТ «МАУ» повідомив, що посада менеджера з міжнародних відносин уже не є вакантною (лист від 20.05.2019), а для зайняття посади регіонального менеджера з маркетингу у країнах Сходу слід пройти конкурс (лист від 28.05.2019). У подальшому позивача повідомили, що для вказаної посади йому не вистачає досвіду роботи (лист від 29.05.2019).

Крім того, ОСОБА_1 зацікавився посадою менеджера з розвитку дистрибуції бізнес-аналітика (лист від 01.07.2019). У відповідь позивачеві повідомили, що існує сумнів у достатності рівня володіння англійською мовою, а також вказали, що робочим місцем за цією посадою є місто Київ. Додатково запитали, чи є сенс пропонувати ОСОБА_1 вакансії не лише у місті Харкові, на що позивач вказав на обов`язок повідомляти про усі вакансії незалежно від географічної складової та підтверджує згоду розглядати вакансії, що є як у м. Харкові, та і у інших регіонах України, а також за кордоном (листи від 02.07. 2019, 11.07.2019).

У листі від 24.07.2019 позивачу запропонували пройти співбесіду на вказану вище посаду, а також скласти тестування на знання англійської мови.

05 серпня 2019 року, на підставі наказу ПрАТ «МАУ» № 697/п від 05.08.2019, ОСОБА_1 було звільнено з посади регіонального менеджера з продажу (Схід) департаменту з продажу в Україні у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Аналізуючи досліджені обставини і докази та співставляючи їх з нормами права суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення конституційних прав позивача на працю і необхідність захисту цих прав шляхом визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 226215,04 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено ст.49-2 КЗпП України. Частиною 3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, вказана норма встановлює обов`язок роботодавця запропонувати працівникові, який вивільняється, усі вакантні посади які були на дату попередження про звільнення і які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду й існували на день звільнення. Такий обов`язок є безумовним і не може залежати від жодних суб`єктивних чинників.

Позивач був попереджений про своє звільнення 16 травня 2019 року, проте перелік вакансій уперше отримав 20 травня 2019 року, що свідчить про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку.

Останній список вакантних посад у ПрАТ «МАУ» був запропонований позивачеві 08.07.2019, тоді як звільнили позивача з посади 05.08.2019. Перелік актуальних вакансій у ПрАТ «МАУ» з 08.07.2019 до 05.08.2019 відповідач позивачеві не надав.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що для того, щоб звільнити працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, роботодавець повинен вручити працівнику письмове повідомлення про скорочення та надати йому можливість переходу на інші посади. Відмова в переході на нову роботу або згода працівника має бути складена в письмовій формі. При скороченні персоналу роботодавець може пропонувати працівнику перехід на оплачувану нижче посаду, а вже працівник приймає рішення погодитися на неї чи ні. При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці адміністрація зобов`язана обговорити переважне право на залишення на роботі працівника. У разі порушення адміністрацією визначеної законодавством процедури вивільнення, працівник має право подати до суду позов про незаконність розірвання трудового договору.

Відповідачем надано список посад, на які було здійснено прийом працівників в авіакомпанію МАУ у період з 16.06.2019 до 5.08.2019 року. Враховуючи велику кількість працівників штатний розпис ведеться за окремими структурними підрозділами, в зв`язку із чим єдиного документу щодо штатного розпису немає.

До відзиву на позовну заяву відповідач додав витяги зі штатного розпису ПрАТ «МАУ» станом на 11.04.2019 та на 26.04.2019. Надані витяги стосуються змін в організації праці структурного підрозділу відповідача комерційного комплексу ПрАТ «МАУ».

Тлумачення п. 1 ст. 40 КЗпП України дає підстави для висновку, що вживані у цій нормі поняття «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання» «скорочення чисельності або штату працівників», стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. Це означає, що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією чи реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. Ця обставина може бути підставою для звільнення працівника структурного підрозділу за п. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/538/17 від 18.09.2018.

Надані відповідачем витяги зі штатного розпису не підтверджують факт зміни в організації виробництва і праці на ПрАТ «МАУ» як юридичної особи. Крім того, назва і зміст наказу № 83 від 11.04.2019 «Про зміни в організаційній структурі комерційного комплексу» свідчать про те, що зміни відбулися лише в структурному підрозділі ПрАТ «МАУ».

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач, попередивши позивача за два місяці про наступне звільнення, запропонував йому іншу наявну посаду (роботу) так само як і не було надано доказів про те, що працівник відмовився від переведення на таку роботу, а тому звільнення працівника було проведене відповідачем не у порядку визначеному законодавством, а отже є незаконним.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За приписами ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам є неспроможними.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості звільнення працівника процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на роботодавця; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування ним обґрунтованості доводів про незаконність звільнення, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, ПрАТ «МАУ» на підтвердження доводів про дотримання вимог трудового законодавства при розірванні трудового договору обмежився копією наказу про зміни в організаційній структурі комерційного комплексу та додатку до нього, фактично самоусунувся від доведення своїх заперечень у судовому засіданні, всупереч вимогам положень статей 76, 81 ЦПК України не довів факту дотримання ним вимог ст.ст.42, 43, 49-2 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що разом із застосуванням закону має бути забезпечено особливий захист людини як більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін цивільно-правових відносин шляхом застосування визначених особливостей правовідносин у сфері трудових правовідносин.

Зважаючи на фактичні обставини справи, відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивачки, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АВІАКОМПАНІЯ «МІЖНАРОДНІ АВІАЛІНІЇ УКРАЇНИ» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков