ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1056/21
Головуючий в 1-й інстанції Макаров В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних заборгованості за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27.12.2007 року,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 26.11.2016 року по 25.11.2019 року за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27.12.2007 року. Стягнути з відповідача на користь АТ ««Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 2 794,15 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.12.2007 року між Відкритим акціонерними товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту, та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/17-15/1886-35, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі: 60 000 доларів США 00 центів строком до 27.12.2017 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Посилаючись на правовий аналіз ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, позивач вважав, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Кредитним Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року, позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому висновки суду щодо пропуску строку позовної давності до заявлених вимог є помилковими.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2007 року між Відкритим акціонерними товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 014/17-15/1886-35, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 60 000,00 доларів США, строком по 27.12.2017 року, із сплатою 14,0% річних, а Позичальник в свою чергу зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та Тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 6.1. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.

Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов`язався щомісячно до 27-го числа кожного місяця не пізніше кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 27.12.2017 року та зобов`язався щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,0% річних.

Відповідно до п. 16.3. Кредитного договору, у випадку порушення графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, нараховується пеня в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

З метою підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано суду розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27.12.2007 року, відповідно до якого загальна заборгованість станом на 25.11.2019 року розрахована у розмірі 573 944,87 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку 13 868 954,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом 44 178,63 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку 1 0678 543,99 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 44 178,63 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку 1 0678 543,99 грн.; заборгованість за відсотками 53 074,27 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку1 282 500,57 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 52 582,86 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку 1 270 626,01 грн.; розрахована пеня 468 983,21 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку 11 332 633,16 грн.; розрахунок 3% річних за період з 26.11.2016 року по 25.11.2019 року - 7 708,76 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку 186 276,46 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 26.09.2012 року, задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 29,2 кв.м, загальною площею 78,17 кв.м., яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.04.2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Капшуковою Ю.В. за реєстровим № 1727, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Ухвалено за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 27.12.2007 року № 014/17-15/1886-35 у сумі 447 143,58 грн., у тому числі: 352 903,32 грн. заборгованість за тілом кредиту; 39 793,12 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 21 954,98 грн. пеня за несвоєчасну сплату планового платежу за кредитом; 32 492,16 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/8855/15-ц від 02.03.2016 року, було відмовлено у позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27.12.2007 року. Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2017 року залишено без змін та з цього дня набрало законної сили. Предметом розгляду в межах вказаної цивільної справи було дострокове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27.12.2007 року у загальному розмірі 5 128 575,56 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн.

У вказаному рішенні по справі № 335/8855/15-ц від 02.03.2016 року, судом було встановлено, що Банк звернувся до суду після закінчення передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку, тобто поза межами трьох років від дня настання строку виконання зобов`язань, а тому були відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності за основною вимогою минув, що підтверджено рішенням суду, а тому позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 25.11.2019, у розмірі 7 708,76 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 186 276,46 грн. не підлягають задоволенню, оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позову, між тим правове обґрунтування вказаної відмови у позові підлягає зміні.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами банку про стягнення 3 % річних у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є помилковим.

Між тим, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/8855/15-ц від 02.03.2016 року, було відмовлено у позові ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/17-15/1886-35 від 27.12.2007 року. Вказане рішення суду ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2017 року залишено без змін.

Враховуючи, наявність рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення основної суми боргу за кредитним договором, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості, які передбачені статтею 625 ЦК України, як похідні вимоги від вимог щодо стягнення основної суми боргу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні вимог позивача, між тим з наведених вище підстав рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 квітня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков