Постанова

Іменем України

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 1519/2-1007/11

провадження № 61-4015св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Друганова Валентина Афанасіївна, на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 грудня 2006 року між

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти у розмірі 70 700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, строком користування до 12 грудня

2026 року включно. Кредитні кошти призначені для придбання квартири

АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

12 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

13 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 24 березня 2010 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 93 169,88 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 740 709,86 грн.

У зв`язку з тим, що 08 серпня 2011 року ОСОБА_2 частково сплачено борг за кредитним договором від 12 грудня 2006 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», з урахуванням зменшених позовних вимог, просило

суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість

за кредитним договором від 12 грудня 2006 року станом на 16 вересня

2011 року у розмірі 63 498,34 доларів США, що за курсом НБУ складає 506 291,31 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 32 649,50 доларів США, що за курсом НБУ складає 260 324,26 грн; заборгованість за

відсотками - 26 006,27 доларів США, що за курсом НБУ складає

207 355,79 грн; пеня за прострочення відсотків - 4 842,57 доларів США, що за курсом НБУ складає 38 611,26 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси

від 28 вересня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції

АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором

від 12 грудня 2006 року у розмірі 63 498,34 доларів США, що за курсом

НБУ становить 506 291,31 грн, з яких: заборгованість за

кредитом - 32 649,50 доларів США, що складає 260 324,26 грн; заборгованість за відсотками - 26 006,27 доларів США, що складає 207 355,79 грн; пеня за прострочення відсотків - 4 842,57 доларів США, що складає 38 611,26 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси 28 вересня 2012 року.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19 жовтня

2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2012 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

27 квітня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «ОКСІ Банк» (далі - ПАТ «ОКСІ Банк») укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого всі права вимоги банку до ОСОБА_2 за кредитним договором відступленні новому кредитору.

Також 27 квітня 2018 року між ПАТ «ОКСІ Банк» та Товариством

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»

(далі - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп») укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого всі права вимоги

ПАТ «ОКСІ Банк» до ОСОБА_2 за кредитним договором передав

ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19 вересня

2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» -ПАТ «ОКСІ Банк».

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 14 грудня

2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - ПАТ «ОКСІ Банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 05 листопада 2019 року (у складі судді Гуревського В. К.) у задоволенні позову

ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «Фінансова компанія «УкрФінанс Груп» не довело, що воно є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісного кредитора), оскільки ПАТ «ОКСІ Банк» не надано суду оригіналів або належним чином посвідчених копій всіх аркушів договору відступлення права вимоги,

у зв`язку з чим неможливо перевірити обставини досягнення між сторонами всіх істотних умов договору, зокрема, щодо предмета та ціни.

Крім того, право вимоги відступилося лише до ОСОБА_2 , а позов пред`явлено ще й до ОСОБА_1 , порука якого припинилась у зв`язку з достроковим розірванням кредитного договору.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 листопада 2019 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року у розмірі 40 418,60 доларів США,

що за курсом НБУ складає 322 269,62 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 32 649,50 доларів США, що за курсом НБУ складає

260 324,25 грн; заборгованість за відсотками - 7 769,10 доларів США, що за курсом НБУ складає 61 945,36 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору в частині несвоєчасного його виконання тягне цивільно-правову відповідальність, яка передбачена статтями 525, 526, 610, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, у межах строку кредитування до 12 грудня 2026 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 05 числа кожного місяця. Починаючи з 22 листопада 2009 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню не сплачені проценти.

Також, у частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідачів утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Друганова В. А., просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Постанова суду апеляційної інстанції ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції не оскаржується.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанції оскаржується з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України), а саме - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку

щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 639/4836/17-ц (провадження № 61-4612св19).

Разом з тим, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме - справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Заявник вказує, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова апеляційного суду

є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти у розмірі 70 700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних, строком користування до 12 грудня 2026 року включно.

Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору кредитні кошти призначені для придбання квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

12 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Відповідно до пунктів 2.1., 3.1. договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за невиконання умов договору.

13 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А. В. за реєстровим № 4584, предметом якого є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири.

На підставі кредитного договору банком направлено письмові вимоги

від 22 жовтня 2009 року про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 12 грудня 2006 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 08 серпня 2011 року предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 продано, отримані від продажу квартири кошти на загальну суму 35 000 доларів США внесено у рахунок погашення кредитної заборгованості, що підтверджується квитанцією від 08 серпня 2011 року.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 16 вересня 2011 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 63 498,34 доларів США, що за курсом НБУ складає - 506 291,31 грн,

з яких: заборгованість за кредитом - 32 649,50 доларів США,

що за курсом НБУ складає 260 324,26 грн; заборгованість за

відсотками - 26 006,27 доларів США, що за курсом НБУ складає

207 355,79 грн; пеня за прострочення відсотків - 4 842,57 доларів США, що за курсом НБУ складає 38 611,26 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси

від 28 вересня 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року у розмірі 63 498,34 доларів США, що за курсом НБУ становить 506 291,31 грн, з яких: заборгованість за

кредитом - 32 649,50 доларів США, що складає 260 324,26 грн; заборгованість за відсотками - 26 006,27 доларів США, що складає 207 355,79 грн; пеня за прострочення відсотків - 4 842,57 доларів США, що складає 38 611,26 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси 28 вересня 2012 року.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19 жовтня

2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2012 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада

2017 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу.

24 січня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи від 21 грудня 2017 року.

12 квітня 2018 року до суду надійшла справа з повідомленням експертної установи про неможливість проведення експертизи.

27 квітня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого всі права вимоги банку до ОСОБА_2 за кредитним договором відступленні новому кредитору.

Також 27 квітня 2018 року між ПАТ «ОКСІ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого всі права вимоги ПАТ «ОКСІ Банк» до ОСОБА_2 за кредитним договором передав ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

У вересні 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду

із заявою про залучення до участі у справі правонаступника

позивача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ПАТ «ОКСІ Банк».

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 19 вересня

2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» -ПАТ «ОКСІ Банк».

У листопаді 2018 року ПАТ «ОКСІ Банк» звернулося до суду із заявою про залучення до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «ОКСІ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 14 грудня

2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника

позивача - ПАТ «ОКСІ Банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та

вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», як на підставу позовних вимог посилалось на те, що позивач виконав умови укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав останньому кредитні кошти. Проте, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, відповідачі не надали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Апеляційний суд установив, що у межах строку кредитування до 12 грудня 2026 року ОСОБА_2 мала, зокрема, повертати позивачеві кредит

і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 05 числа кожного місяця. Починаючи з 22 листопада 2009 року, відповідач зобов`язалась незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, частина перша статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду

від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження

№ 14-10цс18).

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідачів підлягають стягненню не сплачені проценти станом на 22 листопада 2009 року у сумі

7 769,10 доларів США, що за курсом НБУ складає 61 945,36 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Апеляційний суд установив, що згідно з договором купівлі-продажу

від 08 серпня 2011 року предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 продано. Кошти, отримані від продажу квартири на загальну суму 35 000 доларів США, внесені у рахунок погашення кредитної заборгованості, що підтверджується квитанцією

від 08 серпня 2011 року.

Отже, станом на 08 серпня 2011 року заборгованість за сумою кредиту становить 67 649,50 доларів США, залишком суми заборгованості за тілом кредиту є 32 649,50 доларів США, що за курсом НБУ складає 260 324,25 грн.

Встановивши, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідачів утворилась заборгованість у загальному розмірі 40 418,60 доларів США, що за курсом НБУ складає 322 269,62 грн, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог банку та стягнення визначеної суми заборгованості.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом було проігноровано урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 639/4836/17-ц (провадження № 61-4612св19),

не заслуговують на увагу, оскільки стосуються правовідносин,

які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Також доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 , чим позбавив її права на судовий захист, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно зі частинами першою, другою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Європейського суду з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року

у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 листопада 2019 року

(а. с. 166, т. 3).

Ухвалою Одеського апеляційного суду 18 лютого 2020 року розгляд справи призначено на 01 липня 2020 року (а. с. 167, т. 3).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року розгляд справи призначено на 17 вересня 2020 року. Про дату, час та місце розгляду повідомлено учасників справи (а. с. 177, т. 3).

Копію ухвали Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року направлено на адресу відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Друганової В. А.

Рекомендоване поштове відправлення, в якому надіслано ОСОБА_2 копію ухвали апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, повернулося до апеляційного суду з довідкою поштового відділення про причину повернення - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а. с. 183, т. 3).

Копію ухвали апеляційного суду від 30 квітня 2020 року отримано

представником ОСОБА_2 - адвокатом Другановою В. А. 25 травня

2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи

(а. с. 182, т. 3).

Отже, адвокат Друганова В. А. є представником ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 60 ЦПК України та наділена такими ж процесуальними правами як і її довіритель. Крім того, матеріали справи не містять заяви або клопотання про припинення відносин щодо представництва адвоката

Друганової В. А. в інтересах ОСОБА_2 .

Відповідно до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Тому підстави вважати, що ОСОБА_2 не була повідомлена належним чином апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, відсутні.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тобто процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 червня

2020 року у справі № 736/13997/15-ц (провадження № 61-39793св18).

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом апеляційної інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження

№ 14-446цс18).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

На думку судової колегії судове рішення, що переглядається, є достатньо мотивованим.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Друганова Валентина Афанасіївна, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною

і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук