РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2021 року Новогродівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Коваленко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новогродівка, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

11.04.2018 позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 116093,18 грн.за кредитним договором від 03.08.2010, яка складається з наступного: 21722,80 грн. - заборгованість за кредитом, 94370,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. В обґрунтування посилається на те, що між сторонами укладено кредитний договір від 03 серпня 2010 року, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Ухвалою від 02.12.2020 відкрито провадження у справі №239/210/18.

Заочним рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 15 січня 2021 року у справі №239/210/18 частково задоволено позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2010 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в сумі 41847 грн. 04 коп., з яких 21722 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом та 20124 грн. 24 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 635 грн. 20 коп.

Крім того, 11.06.2019 до суду надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.08.2010 станом на 30.04.2019, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 124303,12 грн., яка складається з наступного: 21722,80 грн. - заборгованість за кредитом, 102580,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 03.08.2010 по 30.07.2017.

Ухвалою від 18.12.2020 відкрито провадження у справі № 239/220/19.

Ухвалою від 25 березня 2021 року скасоване заочне рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 15 січня 2021 року у справі №239/210/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 25 березня 2021 року цивільну справу № 239/210/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу №239/220/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором об`єднано в одне провадження; справу призначено до розгляду.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явися, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заперечив проти вимог про стягнення відсотків за користування кредитом. Наголошує на неправомірності підвищення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором та нарахуванні процентів після закінчення строку кредитування. Просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення відсотків. Справу розглядати без його участі.

У письмових поясненнях від 18.03.2021 представник АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідачу була видана кредитна картка зі строком дії до 31.07.2016, проте, на його думку проценти за користування кредитом мають нараховуватись щомісячно до повного погашення кредиту. Вважає, що звернувся з позовом в межах строку позовної давності.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2010 року на підставі Анкети-заяви, підписаної відповідачем, позивачем надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки відповідачу видано кредитні картки, остання з яких має термін дії до 07/16.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що позивачем неодноразово змінювався кредитний ліміт, а саме: з 07.03.2013 15000,00 грн., з 12.03.2013 16000,00 грн., з 18.12.2013 25000,00 грн., з 13.08.2014 24390,00 грн., з 08.01.2015 23640,00 грн., з 20.01.2015 23640,00 грн., з 20.02.2015 21730,00 грн.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 598 ч.1 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи, зокрема, випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , підтверджується, що позивач зобов`язання за договором виконав повністю.

У свою чергу відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту та відсотків за користування кредитом у встановленому договором порядку.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 30.04.2019 утворилась заборгованість по кредиту в сумі 21722,80 грн. та по процентам за користування кредитом.

Наявність заборгованості по кредиту в сумі 21722,80 грн. підтверджена випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 , наданим позивачем розрахунком, та не спростовується відповідачем, тому, вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 21722,80 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заборгованості за процентами за користування кредитом суд зазначає наступне.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.08.2010 вбачається, що заявлені до стягнення проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з 07.03.2013, виходячи з процентної ставки з 07.03.2013 30,00% річних, з 01.04.2013 - 27,60% річних, з 01.09.2014 34,8% річних, з 01.04.2015 - 42,00% річних.

Виходячи з наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки про надані відповідачу кредитні картки, сторони погодили строк кредитування до липня 2016 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 31.07.2016 включно відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.08.2016 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після липня 2016 року (закінчення строку кредитування), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною.

Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Матеріали справи не містять належних доказів повідомлення позивачем відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої законом.

Тому, суд вважає, що підвищення процентної ставки порівняно з тією, що початково застосовувалась банком - 30%, є неправомірним та при нарахування процентів за користування кредитом з 1 вересня 2014 року слід застосувати процентну ставку - 30% річних.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Застосування строку позовної давності по платіжним картам роз`яснено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14, де зазначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі впливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Визначаючи початок перебігу строку позовної давності, суд виходить з того, що оскільки строк дії картки встановлений до липня 2016 року, з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся в квітні 2018 року, тобто, в межах трирічного строку позовної давності.

Щодо вимог про стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом у квітні 2018 року, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо процентів, право вимоги за якими виникло до квітня 2015 року.

Отже, стягненню підлягає заборгованість за кредитом та по процентах за користування кредитом, нарахованих за період з березня 2015 року по липень 2016 року включно.

Таким чином, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача, нарахованих за процентною ставкою 30% річних на суму заборгованості за кредитом за період з березня 2015 року по липень 2016 року включно в межах строку позовної давності становить 9395,12 грн. (21722,80 грн. х 30% : 360 днів х 519 днів).

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31117,91 грн., яка складається з 21722,80 грн. заборгованості за кредитом, 9395,11 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2010 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в сумі 31117 (тридцять одна тисяча сто сімнадцять) грн. 91 коп., з яких 21722 (двадцять одна тисяча сімсот двадцять дві) грн. 80 коп. заборгованість за кредитом та 9395 (дев`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 11 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн. 83 коп.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Новогродівський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцять днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Любчик