Справа № 369/5581/21
Провадження №2-з/369/34/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., перевіривши матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

встановив:

26.04.2021 року ОСОБА_1 подала до Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що наприкінці лютого 2021 року ОСОБА_1 дізналась, що право власності на належні об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, 02.02.2021 року було перереєстровано на громадянку України ОСОБА_2 нотаріусом ОСОБА_3 . Інформацію про нових власників повідомила компанія, що здійснює охорону житлового будинку.

В подальшому, від довіреної особи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 дізналася, що право власності на зазначені вище об`єкти нерухомого майна були перереєстровані на громадянку України ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки від 02.09.2019 номер 889 від 02.09.2019 року, договору про задоволення вимог іпотекодержателя номер 892 від 02.09.2019 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя номер 894 від 02.09.2019 року.

Заявниця посилається на те, що ОСОБА_1 в 2019 році дійсно укладала вищезазначений договір іпотеки з ОСОБА_2 , за якими заявницею в іпотеку були передані вищезазначені об`єкти, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя із відкладальною умовою (обставиною). Договір іпотеки забезпечував виконання зобов`язань ОСОБА_4 (чоловіка ОСОБА_1 ) за договором позики від 02.09.2019.

В свою чергу, в договорах про задоволення вимог іпотекодержателя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 узгодили процедуру переходу права власності на об`єкти нерухомого майна до ОСОБА_2 (звернення стягнення на предмет іпотеки) у випадку, якщо чоловік ОСОБА_1 не виконає своїх зобов`язань за договором позики. У відповідних договорах було передбачено, що права та обов`язки сторін за договорами виникають на 31-й день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця та/або позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Заявниця посилається на те, що ОСОБА_1 , як іпотекодавця, передбаченими договорами про задоволення вимог іпотекодержателя способом не повідомляли про існування заборгованості за договором позики, не пропонували погасити заборгованість та не повідомляли, що у випадку її непогашення буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як сама ОСОБА_2 , так і її довірена особа ОСОБА_5 знали, що ОСОБА_1 з березня 2020 року проживає на території Польщі, але жодним чином не повідомили її про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_1 відомо, що її чоловік погашав позику (принаймні частково), передаючи грошові кошти через довірену особу ОСОБА_2 ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 має намір звернутись до суду із позовом за захистом своїх порушених прав, в тому числі із вимогами про скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

ОСОБА_1 має намір в червні 2021 року повернутись в Україну, де фактично не матиме нерухомості для проживання разом із двома дітьми 6 та 13 років, адже право власності на будинок та земельну ділянку вже зареєстровані за іншою особою, яка хоче продати їх.

Станом на даний момент будинок та земельна ділянка виставлені на продаж довіреною особою ОСОБА_2 за заниженою вартістю 250 000 доларів США при реальній вартості щонайменше на 100 000 доларів більше, ніж заявлена. У випадку продажу будинку за заниженою вартістю, на думку заявника, це вочевидь істотно ускладнить захист порушених прав ОСОБА_1 . Наведене підтверджується оголошенням, опублікованим на веб-сайті 100 realty.ua за посиланням https://100realty.ua/uk/object/375581978/.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому вирішення питання забезпечення позову здійснюється без присутності осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, позивач планує звернутися до суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про забезпечення позову обставин та обґрунтувань вбачається, що заявниця планує звернутися до суду із позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4, право власності, на яке згідно позиції заявниці набуто ОСОБА_2 в порушення п. 5.3. договорів про задоволення вимог іпотекодержателя за реєстровими номерами № 892 (щодо житлового будинку) та № НОМЕР_1 (щодо земельної ділянки), згідно яких права та обов`язки сторін за договорами виникають на 31-й день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця та/або позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, згідно п. 4.1. вищевказаних договорів, було передбачено, що така вимога надсилається на адресу за місцем реєстрації (фактично місця проживання) іпотекодавця та/або позичальника письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання відповідних вимог.

Оскільки заявниця, яка з березня 2020 року проживала в Республіці Польща, не отримувала письмової вимоги, як передбачено п. 5.3. договорів про задоволення вимог іпотекодержателя заявниця вважає, що рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 були прийняті приватним нотаріусом Марченко А.О. із грубим порушенням норм чинного законодавства та п. 5.3. договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, що є підставою для скасування відповідних рішень.

Суд погоджується з доводами заявниці, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір про право власності на житловий будинок та земельну ділянку; забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, про яке просить ОСОБА_1 , є співмірним із майбутніми позовними вимогами про скасування рішень про реєстрацію права власності на відповідні об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 ; існує реальна загроза утруднення захисту права ОСОБА_1 та виконання майбутнього рішення суду у випадку не накладення арешту на спірне нерухоме майно.

При цьому, вжиття забезпечення у даній справі до вирішення спору, по суті, не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав заявниці, заявлені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову є співмірними із майбутніми позовними вимогами.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявницею докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом майбутніх позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявниці, суд вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме: - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 матиме змогу відшкодувати потенційні збитки за рахунок продажу житлового будинку та земельної ділянки, право власності на які було зареєстроване за нею 02.02.2021 року.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: - житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224;

- земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:008:0384, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник 1: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місяця проживання: АДРЕСА_3 .

Боржник 2: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Боржник 3: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко Альона Олегівна, 04053 м. Київ, вул. Січових Стрільців, 10, оф. 38.

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Ухвалу підписано 27.04.2021 року

Суддя А.В. Янченко