Ухвала

27 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 607/8758/20

провадження № 61-5809ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року у складі судді Сташків Н. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у складі колегії суддів: Парандюк Т. С., Дикун С. І., Хома М. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), третя особа - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Івано-Франківськ) (далі - Тернопільський МВ ДВС), про зняття арешту з майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 25 лютого 1984 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладений шлюб. 14 серпня 2012 року сторони придбали рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «Opel», модель «Astra Sedan 1.6 S GL», номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2020 року у справі

№ 607/1087/20 за нею визнано право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. На виконанні у Тернопільському МВ ДВС перебуває виконавче провадження № 59668078 з примусового виконання виконавчого листа

№ 607/8080/15, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Авто Просто» заборгованості за угодою від 15 грудня 2011 року

№ 376496 у розмірі 345 356,00 грн та понесених позивачем судових витрат.

23 жовтня 2019 року державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , зокрема проведено опис та накладено арешт на зазначений автомобіль. 28 квітня 2020 року вона звернулася до органу державної виконавчої служби з заявою про передачу їй арештованого майна з метою недопущення порушень права володіння, користування і розпорядження власністю особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, однак отримала відповідь, згідно з якою транспортний засіб перебуває на відповідальному зберіганні ТФ ДП «СЕТАМ» і станом на

13 травня 2020 року відсутні правові підстави для заміни зберігача.

Посилаючись на те, що накладення арешту позбавляє її права вільного володіння, користування і розпорядження її власністю, позивачка просила зняти арешт з 1/2 частини автомобіля марки «Opel», модель «Astra Sedan 1.6 S GL», номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер

НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , шляхом скасування постанови

від 23 жовтня 2019 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 , винесеної в рамках виконавчого провадження № 59668078.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 29 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка, як співвласник спірного майна надала нотаріально посвідчену згоду своєму чоловікову ОСОБА_2 на передачу в заставу автомобіля марки «Opel», модель «Astra Sedan 1.6 S GL», номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , для забезпечення виконання зобов`язань перед ТОВ «Авто Просто», на який державним виконавцем на виконання рішення суду про солідарне стягнення заборгованості, у тому числі, й з ОСОБА_2 накладено арешт, а тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що накладенням арешту на предмет застави права позивачки як співвласника майна не порушені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 29 грудня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду

від 03 березня 2021 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про зняття арешту з 1/2 частини автомобіля марки «Opel», модель «Astra Sedan 1.6 S GL», номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер

НОМЕР_2 , вартість якої становить 65 115,00 грн (вартість автомобіля - 130 230,00 грн), що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00х250=567 500,00). Зазначена справа не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення

від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа - Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про зняття арешту з майна, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак