Справа № 643/6669/21
Провадження № 2-з/643/96/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О. розглянувши без повідомлення учасників справи заяву про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики в сумі 127855 грн. та судові витрати в розмірі 2233 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 року було відкрито провадження у справі.

Також, 22.04.2021 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 .

У своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує, що у 2001 році на придбання двокімнатної квартири у м. Харків вона дала подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 4000 доларів США з умовою повернення до 01.01.2020 року, але до цього часу борг не повернуто. Двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , була придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2001 р. Ця квартира була їх спільною сумісною власністю.

Умовою договору позики було те, що в разі неповернення боргу до 01.01.2020 р. двокімнатна квартира переходить у власність ОСОБА_1 .

Для правового оформлення переходу власності на цю квартиру до ОСОБА_1 у 2010 році між ОСОБА_1 та подружжям ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, який ОСОБА_1 виконувала та надавала всіляку допомогу.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на наступне.

У 2014р. ОСОБА_3 , яка була сестрою ОСОБА_1 , померла.

У квартирі залишився проживати ОСОБА_2 , який став відокремлюватися від ОСОБА_1 , не допускати до житла, одночасно вимагаючи, щоб мною в повному обсязі виконувались умови договору довічного утримання.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли подальші непорозуміння, особливо коли ОСОБА_2 поселив у квартирі співмешканку, а ОСОБА_1 у квартиру перестав допускати.

Рішенням Московського районного суду від 27.05.2020 позов ОСОБА_2 частково задоволено та було розірвано договір довічного утримання, який укладений 20 лютого 2010 року, в частині прав і обов`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі № 195. Рішення набрало чинності 18.03.2020р.

Таким чином, ОСОБА_2 повернув собі право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 .

Цим рішенням ОСОБА_2 незадоволений, оскільки має намір знайти більш вигідні умови для відчуження своєї власності, щоб значно погіршити становище ОСОБА_1 ОСОБА_2 категорично заперечує повертати борг, тому у ОСОБА_1 є підстави вважати, що частина квартири, яка належить ОСОБА_2 , буде відчужена ним на користь третіх осіб шляхом дарування, або іншим способом, що приведе до унеможливлення виконання обов`язку про повернення боргу, оскільки іншого майна, чи грошей він не має.

У разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення боргу.

Також ОСОБА_1 посилається на правила ст. 149 ЦПК України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається , як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову було додано квитанцію про сплату судового збору, інших доказів, які підтверджували обставини, що вказані у її заяві, щодо необхідності судом вживати заходи забезпечення позову, суду надано не було. До позовної заяви було додано копію договору займу (розписки) від 14 березня 2001 року та рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.05.2020 року про розірвання договору довічного утримання, укладеного 20 лютого 2010 року, в частині прав і обов`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі № 195.

Як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 у своїй заяві посилається на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення боргу.

Заявник посилається на той факт, що ОСОБА_3 має намір знайти більш вигідні умови для відчуження своєї власності, щоб значно погіршити становище ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує повертати борг, тому у ОСОБА_1 є підстави вважати, що частина квартири, яка належить ОСОБА_2 , буде відчужена ним на користь третіх осіб шляхом дарування, або іншим способом, що приведе до унеможливлення виконання обов`язку про повернення боргу, оскільки іншого майна, чи грошей він не має., однак жодних доказів які б вказували на те, що в майбутньому існує зазначена ймовірність до заяви надано не було.

Також, ОСОБА_1 не надала жодних доказів того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до практики Верховного суду, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторона існує спір щодо неналежного виконання договору займу від 14 березня 2001 року.

Позовні вимоги позивача стосуються стягнення заборгованості з відповідача, яка утворилася внаслідок невиконання договору займу від 14 березня 2001 року. Позов не містить вимог, які б були пов`язані з квартирою або її частиною, щодо якої позивач просить вжити заходів у вигляді заборони відчуження на Ѕ її частки.

Враховуючи викладене, судом встановлено невідповідність виду забезпечення позову, яки просить застосувати ОСОБА_1 , позовним вимогам.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 24 березня 2021 року у справі № 760/13059/19.

За таких обставин суд дійшов висновку, оскільки між заходом забезпечення позову і предметом позову відсутній безпосередній зв`язок, про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Судом також враховано, що заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених у ч.2 ст. 149 ЦПК України.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України - Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

У рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другійстатті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Олійник О.О.