ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4244/21 Справа № 185/3665/20 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.

ПОСТАНОВА
27 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря Керімової-Бандюкової Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання заповіту недійсним, -
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10 червня 2014 року ОСОБА_3 усе своє майно заповіла позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 23 квітня 2020 року позивач направила нотаріусу поштою заяву про прийняття спадщини за вищевказаним заповітом. 26 травня 2020 року з повідомлення нотаріуса позивач дізналася про іншого спадкоємця, яким є відповідач. З повідомлення Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29 квітня 2020 року позивачу стало відомо, що заповіт від 10 червня 2014 року було скасовано заповітом від 24.10.2014 року, спадкоємцем у якому зазначена відповідач. Померла ОСОБА_3 є рідною тіткою позивача та на момент смерті інших спадкоємців не мала. Враховуючи, що права позивача, як спадкоємця порушені, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Позивач просить визнати заповіт недійсним, посилаючись у позовній заяві на положення ч.ч. 1,2,4 ст. 1257 Цивільного кодексу України.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог /а.с. 106-107/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві /а.с. 114-117/.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулись: позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи № 19/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 /зв.а.с. 77,84/.
Згідно заповіту від 24 жовтня 2014 року, складеного приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дорощенко Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1794, ОСОБА_3 все своє майно, усі майнові права та обов`язки, які будуть належати їй на день смерті заповіла відповідачу ОСОБА_2 . Заповіт складено нотаріусом, зі слів ОСОБА_3 . У зв`язку з хворобою (слабкий зір) ОСОБА_3 за її дорученням, у її та у присутності нотаріуса текст заповіту підписано ОСОБА_5 /а.с.81/.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з необгрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки при розгляді справи не було встановлено порушення вимог закону при складанні та посвідчення оскаржуваного заповіту.
З даним висновком також погоджується колегія суддів.
Положеннями статей 1216, 1217, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
На підставі викладених норм права та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, оскільки оскаржуваний заповіт по відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону.
Призначення відповідача ОСОБА_2 спадкоємцем є виключним правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.
Під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції заявником не наведено та не обґрунтовано підстав недійсності заповіту, складеного 24 жовтня 2014 року та посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дорощенко Л.Г. та зареєстрований в реєстрі № 1794.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги, що померла ОСОБА_3 при складанні заповіту знаходилася під впливом та тиском з боку відповідача ОСОБА_2 , отже, її волевиявлення не було вільним, є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що зміст заповіту записано нотаріусом зі слів ОСОБА_3 та прочитано заповідачу двома свідками, запрошеними у зв`язку з хворобою (слабкий зір) останньою, заповіт підписано особою за дорученням заповідача у присутності нотаріуса, посвідчено нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з`ясував її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті, тому відсутні правові підстави вважати оскаржуваний заповіт недійсним.
Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на обставини щодо здійснення тиску та впливу на заповідача під час складання оскаржуваного заповіту не підтверджується будь-якими належними доказами, тому твердження заявника про невідповідність волі волевиявленню заповідача, грунтуються лише на припущенях з боку позивача, а за таких обставин не являються доказами у розумінні вимог ст. 76-80 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, однак на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Колегія суддів, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров