РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чемезової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив :

Позивач звернулася до суду з указаним позовом. Вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку зареєстровані відповідачі - колишній власник квартири з членами сім`ї, які з 2014 року в квартирі не проживають, переїхали до Російської Федерації. Через реєстрацію відповідачів вона не має можливості в повній мірі реалізовувати своє право власності, оформити субсидію, у зв`язку з чим просила визнати відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подали.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

У судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомили, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи

Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави.

На підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2020 року, укладеного між ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , останній є власником квартири АДРЕСА_1 позивачка ОСОБА_1 придбала зазначену квартиру у власність (а.с.4).

Право власності зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 37769379 від 14.08.2020р. (а.с.8)

Відповідач ОСОБА_2 .. ОСОБА_4 , та їх син ОСОБА_3 зареєстровані у будинку з 07.05.2003р., що підтверджено довідкою, наданою селищним головою Андріївської селищної ради, добровільно з реєстрації у зазначеному будинку відповідачі до теперішнього часу не знявся. Наразі проживають в РФ, що вбачається з наявних копій паспортів та акту обстеження квартири, складеного комісією в складі голови Андріївської селищної ради, квартальної та сусідів від 22.10.2020р. (а.с.9)

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ).

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

З огляду те, що право власності відповідача ОСОБА_6 на спірний будинок припинилось у зв`язку із його продажем позивачу, суд вважає, що одночасно з цим та в силу ст. 406 ЦК України припинилось право користування будинком , оскільки право користування є похідним від права власності.

Таким чином, втрата права власності на житло є правовою підставою для визнання відповідача, як колишнього власника таким, що втратив право користування будинком.

Беручи до уваги те, що новим власником квартири АДРЕСА_1 є позивач, відповідачі не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, які набули право користування житлом в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню..

На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 406 ЦК України, керуючись ст.ст.19, 81, 89, 263-265 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду..

Суддя Т.В. Безрук