ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 639/4974/19

провадження №22-ц/818/1035/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Квартирно експлуатаційний відділ м. Харків,

відповідачі: ОСОБА_1 ), ОСОБА_2

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг

за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року у складі судді Єрмоленко В.Б.,-

в с т а н о в и в :

19 липня 2019 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (далі за текстом КЕВ м. Харків) звернувся з позовом до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг в якому, з урахуванням уточнень, (а. с. 95-98) просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та за комунальні послуги у розмірі 124 510,48 грн.

Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 07 грудня 2020 року про виправлення описок, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харків заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та за комунальні послуги за період з 10.06.2016 по 31.01.2020 в сумі 75 472 грн. 28 коп. та понесені судові витрати по 960 грн. 50 коп. з кожного. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2020 року заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2020 залишено без задоволення.(а.с. 170-171).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2020 в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_6 , та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову до ОСОБА_6 відмовити.

Зазначає, що виклик до суду на 20.08.2020 ані представник ОСОБА_6 , ані сама ОСОБА_6 не отримували, про судове засідання в цей день представник Волкової дізнався з дзвінка помічника судді.

Вказує, що позивачем не доведено факту проживання ОСОБА_6 в кімнатах, що зазначені в позові, а тому є недоведеним факт споживання ОСОБА_6 комунальних послуг.

Також зазначає, що позивачем не надано до суду договорів про надання комунальних послуг, які укладено ним та підприємствами надавачами цих послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу КЕВ м. Харків просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2020 - без змін.

Відзив мотивовано тим, що факт проживання відповідачки не є предметом даного судового розгляду, нею не спростовано наявний розрахунок заборгованості , надання доказів про постачання/споживання відповідачами послуг не ґрунтується на законі та не є предметом доказування. Факт отримання комунальних послуг відповідачем не оспорений.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги убачається, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року оскаржується відповідачем ОСОБА_6 лише в частині стягнення з неї заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг.

В частині стягнення заборгованості з ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що факт отримання комунальних послуг відповідачем не оспорюється. Не надано відповідачем доказів того, що він звертався до ЖЕВ м. Харків з будь-якими заявами, зокрема про ненадання або неналежне надання послуг. Між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, позивач свої зобов`язання перед відповідачами виконав, а відповідачі плату за надані послуги у встановленому порядку не вносять. У відповідачів виникло зобов`язання сплатити гроші за спожиті послуги, а у позивача є право вимагати від нього виконання цього обов`язку. Доводи відповідача про неправильність розрахунку, який міститься в матеріалах справи, не підтверджено належними та допустимими доказами та не додано свого розрахунку. Заборгованість за використані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та за комунальні послуги , з урахуванням строку позовної давності, який просив застосувати відповідач, за період з 10.06.2016 р. по 31.01.2020 р., складає 75 472,28 грн. за наданими суду відомостями нарахувань, виходячи з того, що квартплата, а також комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення , опалення, електроенергії, вивозу сміття нараховуються на кількість зареєстрованих. В межах строку позовної давності, а саме з червня 2016 р. по грудень 2017 включно нараховано 29 492,40 грн., з січня 2018 р. по січень 2020 р. включно -45 979,88 грн.

Такі висновки суду, в оскаржуваній частині, не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно рішення квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про забезпечення військовослужбовців та працівників ЗСУ Харківського гарнізону житловими приміщеннями у гуртожитку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , який мешкав за адресою, АДРЕСА_2 , надано, на підставі рапорту останнього, дві кімнати №№ 901, 902, жилою площею 24,0 кв.м. як військовослужбовцю за контрактом в/ч НОМЕР_1 , на сім`ю, з трьох осіб-він, дружина ОСОБА_10 , дитина - ОСОБА_11 ,( а.с.13, 16).

22 липня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб, ,прізвище « ОСОБА_13 » змінено на « ОСОБА_14 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_2 ( а.с. 19).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ( а.с. 22).

Місце проживання ОСОБА_8 зареєстровано згідно копії паспорта, за адресою в АДРЕСА_3 з 2008 р.( а.с. 17,18).

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано з 2007 р згідно копії паспорта, за адресою в АДРЕСА_3 .( а.с. 20-21, 62).

З акту прийняття-передачі основних засобів від 29.12.2006 року вбачається, що гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 загальною пл.4242 кв.м., дев`ятиповерховий, з датою введення в експлуатацію-1938, передається Харківським університетом Повітряних Сил ім .Кожедуба на баланс та в експлуатацію КЕВ м. Харків (а.с. 9).

Як убачається з листа ТВО начальника штабу військової частини НОМЕР_4 від 14.05.2019, ОСОБА_8 , який є квартиронаймачем гуртожитку КЕВ м. Харків вже не є військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 21.12.2015 № 263. Колишнього старшого лейтенанта виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 на підставі вироку колегії суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2015 ( а.с. 24-32).

Згідно свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_5 ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_15 », про що 23.10.2013 складено відповідний актовий запис( а.с. 61)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року у видачі судового наказу за заявою КЕВ м. Харків про стягнення з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та за комунальні послуги за період з 01.01.2010 р. по 31 грудня 2017 р. в сумі 79 983,60 грн. відмовлено згідно п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України ( а.с. 8).

Як випливає з особового рахунку, відкритого на ім`я квартиронаймача ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_4 , заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, опалення, електроенергія, вивіз сміття) за період з 01 січня 2010 р. по 31 січня 2020 р. становить 124 510,48 грн.( а.с.33-36, 99-100).

18.09.2019 представником ОСОБА_6 ОСОБА_7 надано до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності до заявленої позивачем суми заборгованості за період з 01.2010 по 01.2018 ( а.с. 59).

Як на підставу позовних вимог, позивач посилався на те, що КЕВ м. Харків є одним з підрозділів Збройних Сил, який організовує квартирно-експлуатаційне забезпечення ЗС. Згідно акту прийняття-передачі основних засобів від 29.12.2006 гуртожиток по АДРЕСА_1 , було передано від Харківського університету Повітряних Сил ім. Кожедуба на баланс КЕВ м.Харків. У гуртожитку мешкають військовослужбовці та члени їх сімей , які зобов`язані щомісячно оплачувати нараховану плату за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також комунальні послуги, що спожиті впродовж місяця. Відповідачі займають три кімнати №№ 901,902,906, мають значну заборгованість, оскільки з 2010 р. не сплачують комунальні послуги, відповідно не поновлюються бюджетні кошториси, які витрачені позивачем на сплату послуг. При цьому, за період з 2010 року по теперішній час від відповідачів ніяких заяв або скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг , здійснення перерахунку не надходило . Позивач продовжує виконувати свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам житлово-комунальних послуг. За наказом командира в/ч НОМЕР_4 від 21.12.2015 № 263, відповідача ОСОБА_8 виключено зі списків особового складу в/ч та засуджено вироком суду 22.09.2015 від до 12 років позбавлення волі. На даний час у кімнатах проживає дружина ОСОБА_10 та син ОСОБА_16 , але витрати на утримання будинків, отримані комунальні послуги не несуть ( а.с. 47-50, 95-98).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Умови забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями унормована положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. № 1081 затверд жено ПОРЯДОК забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями( далі Порядок), яким визначено механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі військовослужбовці) та членів їх сімей.

Пунктом 2 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Відповідно до п.6 Інструкції щодо організації надання житлової площі, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.03.2008 № 113, у гуртожитках Збройних Сил України плата за проживання в гуртожитках і за комунальні послуги здійснюється у порядку, передбаченому розділом VI Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою від 03.06.1986 № 208.

Абзацом другим частини 38 розділу VI, а також пунктом 25 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою від 03.06.1986 Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, визначено, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Витрати по утриманню, капітальному і поточному ремонту гуртожитку, збудованого за рахунок коштів кількох підприємств, установ, організацій, відшкодовуються підприємству (установі, організації), у віданні якого перебуває гуртожиток, пропорційно жилій площі, що припадає на їх долю.

З наданого КЕВ розрахунків заборгованості убачається, що КЕВ м. Харків просить стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заборгованість за квартплатою, опалення, постачання холодної води і водовідведення, електроенергію за період з січня 2010 року по грудень 2017 року ( включно, (а.с.33-36), та заборгованість за квартплатою, опалення, постачання холодної води і водовідведення, вивіз сміття, електроенергію за період з січня 2018 року по січень 2020 року ( включно) ( а.с.99-100).

За період, який КЕВ м. Харків просило стягнути з відповідачів заборгованість, а саме: 2010-2020 роки, отримання та оплата житлово-комунальних послуг регулювалася Законами України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV), який утратив чинність 01.05.2019, та № 2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №2189-VIII).

У частині 1 ст.1 Закону № 1875-IV надано такі визначення: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (надалі балансоутримувач) є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Аналогічні положення закріплено у частині першій статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII .

Частиною 2 стаття 3 Закону№ 1875-IV визначено, що суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Частиною першою статті 6 Закону № 2189-VIII передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі №461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року №459/3958/15-ц).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що позивачем не доведено факту проживання ОСОБА_6 в кімнатах, що зазначені в позові, а тому є недоведеним факт споживання ОСОБА_6 комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

астиною першою та третьою пункту 12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ,встановлено, що службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Відповідно до пункту 4 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 наказом Міністра оборони України від 24.03.2008 № 113 затверджено Інструкцію щодо організації надання житлової площі.( далі Інструкція).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції житлова площа в гуртожитках надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням квартирно-експлуатаційного органу за клопотанням командира військової частини, погодженим з головою Ради офіцерів військової частини. Список розподілу житлової площі у гуртожитку затверджується начальником гарнізону. Надання житлової площі в гуртожитках працівникам Збройних Сил України, які знаходяться на квартирному обліку за місцем проживання, сумлінно відпрацювали у Збройних Силах України не менше 5 років і працюють у військових частинах, закладах, установах і організаціях, які розміщені у містах і селищах міського типу, здійснюється на період роботи за умови відсутності місця проживання рішенням квартирно-експлуатаційного органу за клопотанням командира військової частини, погодженим із профспілковим комітетом.

Пунктом 2.4 Інструкції встановлено, що на підставі рішення про надання житлового приміщення квартирно-експлуатаційний орган видає спеціальний ордер на житлову площу в гуртожитку (далі - спеціальний ордер), який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Форму спеціального ордера встановлено постановою від 03.06.86 N 208 (208-86-п). Спеціальний ордер вручається військовослужбовцю, на ім`я якого він виданий. При одержанні цього ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) усіх осіб, включених до спеціального ордера, з відміткою про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання та реєстрацією за місцем служби (роботи). При вселенні в надане житлове приміщення військовослужбовець здає спеціальний ордер у квартирно-експлуатаційний орган, на балансі якого перебуває цей гуртожиток. Цей ордер зберігається як документ суворої звітності.

Вселення в гуртожиток провадиться на підставі спеціального ордера, виданого відповідно до вимог пункту 2.4 цієї Інструкції.( пункт 4.1 Інструкції)

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається з матеріалів справи рішенням квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про забезпечення військовослужбовців та працівників ЗСУ Харківського гарнізону житловими приміщеннями у гуртожитку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , який мешкає за адресою, АДРЕСА_2 , надано, на підставі рапорту останнього, дві кімнати №№ 901, 902, жилою площею 24,0 кв.м. як військовослужбовцю за контрактом в/ч НОМЕР_1 , на сім`ю, з трьох осіб-він, дружина ОСОБА_10 , дитина ОСОБА_11 ,( а.с.13, 16)

Натомість з копії паспорту убачається, що місце проживання ОСОБА_10 з 2007 р зареєстровано за адресою в АДРЕСА_3 .( а.с. 20-21, 62).

Доказів проживання ОСОБА_2 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

На спростування доводів апеляційної скарги позивачем не надано до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 дійсно у період, за який стягується заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги користується житловим приміщенням у гуртожитку АДРЕСА_1 ,

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що факт проживання відповідачки взагалі не є предметом даного судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки у матеріалах справи немає належних, допустимих, достовірних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 фактично проживала у гуртожитку по АДРЕСА_1 та отримувала житлово-комунальні послуги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141, п. п. «б», «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України судовий збір у розмірі 1 000 грн., сплачений відповідачем за перегляд справі у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з позивача на користь ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст. 374, ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 серпня 2020 року в частині солідарного стягнення суми заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг з ОСОБА_2 - скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг відмовити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (Код ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова