Справа № 484/2783/20
Провадження № 2/484/94/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Мельничука О.В.

при секретарі - Голубковій Н.М.

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Шушняєва Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську Миколаївської області справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

27.08.2020 р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ №13 від 28 липня 2020 року про звільнення його - водія Товариства з обмеженою відповідальністю «Соптек» відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України та поновити його водієм Товариства з обмеженою відповідальністю «Соптек» з 28 липня 2020 року, та виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 липня 2020 року.

Позовні вимоги мотивовані позивачем тим, що 31 січня 2020 року його було прийнято на роботу водієм в Товариство з обмеженою відповідальністю «Соптек»( далі відповідач), про що був виданий наказ № 5 від 31 січня 2020 року про прийняття на роботу та був внесений запис в трудову книжку.

Таким чином, з 31 січня 2020 року, з дня видачі наказу, він виконував свої трудові обов`язки, без будь-яких зауважень відповідача до 28 липня 2020 року, тобто до дня звільнення з роботи по пункту 4 статті 40 КЗпП України.

16 липня 2020 року після виконання чергового завдання, його викликав в кабінет директора ОСОБА_3 , який є чоловіком директора відповідача ОСОБА_4 , і повідомив його про звільнення, при цьому ОСОБА_3 вказав причину, особиста неприязнь та наказав віддати ключі та документи на автомобіль, бухгалтеру ОСОБА_5 . Так як він був приголомшений наведеним вище, піднявся тиск, після чого викликав сімейного лікаря, який зробив висновок про відкриття лікарняного листка від 16 липня 2020 року.

24 липня 2020 року, після закінчення хвороби, він вийшов на роботу, а так як керівництво було відсутнє то лікарняний листок ним було надано бухгалтеру ОСОБА_5 , яка при цьому повідомила, що його переведено на посаду робітника складу.

На його прохання ознайомити з відповідним наказом, посадова особа відповідача в некоректній формі намагалась його змусити приступити до обов`язків працівника складу, а на незгоду, з таким переводом, намагалась отримати від нього заяву про звільнення за власним бажанням. Тобто такі дії вказують на те, що перевід на іншу роботу був незаконний.

Намагання 25 та 27 липня 2020 року приступити до виконання своїх прямих обов`язків водія, які були покладені на нього відповідно до наказу відповідача №5 від 31 січня 2020 року, виявились марними. При цьому ОСОБА_3 вигнав його з території ТОВ «Соптек».

28 липня 2020 року йому була вручена трудова книжка з записом про його звільнення відповідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Його заяви, направлені поштою рекомендованими листами, відповідач відмовився отримувати.

При виконанні процедури звільнення слід взяти до уваги таке. Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Від позивача письмових пояснень не бралось, так само як і не знайомили з фактом відсутності його на робочому місці більше трьох годин, і за який конкретно робочий день.

Таким чином наказ № 13 від 28 липня 2020 року про звільнення позивача відповідно п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 , позов підтримали та просили його задовольнити.

В судовому засіданні, представник відповідача ОСОБА_6 просив в задоволенні позову відмовити підтримавши доводи викладені в письмовому відзиві відповідача, в якому вказано прохання про відмову у позові, яку мотивовано наступним. 16.07.2020 р. позивачу було зроблено зауваження про стан закріпленого за ним транспортного засобу. Він у відповідь обурився та в розмові вказав про відсутність наміру працювати на підприємстві, що було сприйнято керівництвом як бажання розірвати трудовий договір і було внесено в трудову книжку запис про звільнення його за власним бажанням. ОСОБА_2 27.07.2020 р. бухгалтер ТОВ «СОПТЕК» ОСОБА_7 подала директору підприємства доповідну записку про невихід на роботу та відсутність на робочому місці 24-25 липня 2020 р. водія ОСОБА_2 та в той же день було складено відповідний акт. На усні звернення до позивача про причини неявки на роботу відповіді не було, тому і було видано №13 від 28.07.2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади водія автотранспортних засобів з 28.07.2020 року за прогули без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України. В той же день було проведено розрахунок.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні було встановлено те, що наказом № 5 від 31 січня 2020 року ОСОБА_2 було прийнято до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» на роботу водієм автотранспортних засобів з 31 січня 2020 року та закріплено автомобіль. Наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» Сіленко С.С. №13 від 28.07.2020 року ОСОБА_2 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів з 28.07.2020 року за прогули без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України. Це підтверджено копіями вказаних наказів та трудової книжки позивача. Із останньої видно також, що наказом №10 від 16.07.2020 р. ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), запис №13, а згідно запису №14 за підписом директора ТОВ «СОПТЕК» ОСОБА_4 від 16.07.2020 року попередній запис №13 вважається недійсним.

Із копії доповідної записки від 27.07.2020 р. бухгалтера ТОВ «СОПТЕК» ОСОБА_7 видно, що позивач не з`явився на робоче місце 24 та 25 липня 2020 р., на телефонний дзвінок ОСОБА_2 відмовився надавати пояснення. Аналогічні обставини відображені в копії акту про відсутність працівника на робочому місці від 27.07.2020 р.

Поштовими відправленнями позивача на адресу відповідача (а.с.56-58) з відмітками працівників пошти від 28.07.2020 р. підтверджено направлення ОСОБА_2 ТОВ «СОПТЕК» заяв 24 та 27 липня 2020 р.(а.с.10,11,12) та неотримання їх відповідачем у зв`язку з відсутністю довіреної особи.

Ст. 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; 10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду; 11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Ст. 149 КЗпП України передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку доведеності позовних вимог, так як ніяких доказів того,що відповідач пропонував позивачу надати письмові пояснення з приводу прогулу не надано. Більш того, письмові заяви позивача відповідач свідомо не отримував 28.07.2020 р. у зв`язку з відсутністю довіреної особи, як відмічено в поштових повідомленнях. А намагання звільнити позивача 16.07.2020 р. суд розцінює, як свідоцтво упередженості відповідача відносно позивача, що також підтверджує позовні вимоги. Таким же підтвердженням, суд вважає і наказ № 12 від 17.07.2020 р. директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» Сіленко С.С. про закріплення автомобіля на якому працював позивач за іншою особою (а.с.85). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу відповідача про звільнення позивача підлягають задоволенню.

Ст. 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Копіями видаткових касових ордерів №№ 109,110 від 28.07.2020 року підтверджено, що позивачу відповідач виплатив 5666,60 грн. за відрядження та 4141,40 грн. зарплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення повинно проводитись з 01.08.2020 року, а не з 01.07.2020 року.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» Сіленко С.С. №13 від 28.07.2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади водія автотранспортних засобів з 28.07.2020 року за прогули без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» з 28.07.2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2020 року по 12.04.2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України повні відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «СОПТЕК», адреса місця знаходження: вул. Успенська 7 м. Первомайськ Миколаївської області, .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 22.04.2021 року.

Суддя: підпис.