ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» квітня 2021 року

м. Харків

справа № 622/325/20

провадження № 22ц/818/1369/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 серпня 2020 року в складі судді Чернової О.В.

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант», про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовна заява мотивована тим, що 18 грудня 2019 року о 06:30 в Харківській області на автодорозі сполученням смт Золочів - Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ-21013», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та належного йому автомобіля марки «HYUNDAI SONATA», державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобілю спричинені пошкодження.

Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2 .

Вказав, що відповідальність ОСОБА_2 застраховано в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега Гарант», тому він звернувся за відшкодуванням до страховика. Поліс укладено на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб, в межах до 100 000,00 грн включно, франшиза - 2000,00 грн.

Зазначив, що вартість відновлювального ремонту його автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових визначено висновком експертного автотоварознавчого дослідження №121/12/19 у розмірі 10 543,76 грн.

Вказав, що страховик виплатив йому відшкодування у розмірі 6786,47 грн за вирахуванням франшизи 2000,00 грн та податку на додану вартість 20% - 1757,29 грн. Вказані суми залишились не відшкодованими.

Зазначив, що його претензію щодо виплати коштів відповідачем проігноровано, матеріальні збитки у повному обсязі не відшкодовано.

Крім того, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 3000,00 грн. Моральна шкода, зокрема, виявилась у стресі, душевних та моральних стражданнях та переживаннях, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, у втраті психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків та тривалих незручностей, у додаткових зусиллях, яких необхідно було докласти для відновлення порушеного права.

Просив стягнути з ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 2000,00 грн (франшиза, передбачена умовами поліса страхування №АО/0430612 від 05 березня 2019 року), понесені додаткові фінансові витрати для ремонту автомобіля за зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ (20%) у розмірі 1757,29 грн та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн; вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 3757, 29 грн, моральну шкоду в розмірі 500,00 грн та судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 529,20 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_2 подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду - залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду - скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини справи, не врахував, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, тому відшкодування збитків має бути покладено на його страховика, а не на нього. Він не є належним відповідачем у справі. Вказав, що стягнення з нього моральної шкоди є безпідставним, оскільки позивачу заподіяні збитки відшкодовані страховою компанією в найкоротші строки. Ним не надано доказів неможливості користування автомобілем після дорожньо-транспортної пригоди, доказів причинно-наслідкового зв`язку між викладеними у позові обставинами та моральними стражданнями. Зазначив, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду - змінити.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з відповідача як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи підлягає стягненню на користь позивача франшиза та розмір податку на додану вартість, які не відшкодовані його страховиком, а також відшкодування моральної шкоди, розмір якого визначено з урахуванням обставин справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 грудня 2019 року о 06:30 в Харківській області на автодорозі сполученням смт Золочів - Харків ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21013», державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції при виконанні обгону та скоїв зіткнення з автомобілем «HYUNDAI SONATA», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі зазнали механічні ушкодження.

Власником автомобіля «HYUNDAI SONATA», державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 12).

Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а. с. 6-8).

Як вбачається з копії поліса № АО/0430612 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_2 застраховано в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега Гарант». Строк дії поліса з 05 березня 2019 року до 04 березня 2020 року. Ліміт відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб, встановлено в межах до 100 000,00 грн включно, франшиза - 2000,00 грн (а. с. 5).

Зі звіту № 121/12/19 про оцінку вартості відновлювального ремонту, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на замовлення Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант» 24 грудня 2019 року, вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «HYUNDAI SONATA», державний номер НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу складає 10 543,76 грн (а. с. 64-75).

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 направив претензію з вимогою відшкодувати 2000,00 грн франшизи, яка отримана 11 лютого 2020 року (а. с. 14, 15).

З листа Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант» від 14 лютого 2020 року № 14-02/13 вбачається, що страховиком розглянуто заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування та додані до неї документи відносно страхового випадку, що стався 18 грудня 2019 року за участю автомобілів «HYUNDAI SONATA», державний номер НОМЕР_2 , та за участю автомобіля «ВАЗ 21013», державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .

На підставі наданих документів прийнято рішення сплатити страхове відшкодування відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №121/12/19 експерта ОСОБА_3 , яким встановлена сума матеріального збитку в розмірі 10 543,76 грн.

Згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування зменшується на суму ПДВ 20% в розмірі 1757,29 грн. Сума страхового відшкодування буде сплачена з вирахуванням безумовної франшизи 2000,00 грн та зменшенням розміру страхового відшкодування на суму ПДВ (1757,29 грн) і становитиме 10 543,76 - 2000,00 - 1757,29 = 6786,47 грн.

Роз`яснено, що згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, буде виплачена за умови отримання Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега Гарант» документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля (а. с. 13).

Страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 сплачено страховою компанією 14 лютого 2020 року (а. с. 25).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страхування - це вид цивільно - правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

При цьому, згідно з частиною вісімнадцятою статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.6. статті 36 цього Закону передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є винним у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль та завдано йому збитків у розмірі 10 543,76 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована, Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега Гарант» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 6786,47 грн з вирахуванням від вищезазначеної суми збитку безумовної франшизи у розмірі 2000,00 грн та податку на додану вартість у розмірі 1757,29 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього франшизи у розмірі 2000,00 грн, передбаченому договором страхування цивільно-правової відповідальності.

Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком, отже доводи ОСОБА_2 щодо того, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що його відповідальність застрахована, є безпідставними.

Разом з тим, з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми невиплаченого йому страховою компанією податку на додану вартість у розмірі 1757,29 грн погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Ставка податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, вартість ремонту автомобіля із врахуванням податку на додану вартість виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником податку на додану вартість.

У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником податку на додану вартість, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 619/2671/16-ц, провадження № 61-20878св18; від 11 грудня 2019 року у справі № 206/5271/14-ц, провадження № 61-27551св18.

Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега Гарант» здійснено відшкодування безпосередньо на рахунок ОСОБА_1 , у зв`язку з чим сума відшкодування зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

При цьому, листом від 14 лютого 2020 року № 14-02/13 Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега Гарант» роз`яснено ОСОБА_1 , що доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, буде виплачена за умови отримання документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля (а. с. 13).

Отже, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернутися до страхової компанії з доказами на підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля та отримати доплату у розмірі невідшкодованого податку на додану вартість. Однак, таким правом він не скористався.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем здійснено ремонт автомобіля та під час проведення ремонтних робіт понесені витрати із сплати податку на додану вартість.

За таких умов, покладення на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування цієї суми є необґрунтованим.

У зв`язку з чим суму відшкодування необхідно зменшити на суму податку на додану вартість, яка становить 1757,29 грн.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що з нього безпідставно стягнуто моральну шкоду, є також необгрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Як вбачається з встановлених судом обставин справи, ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням свого майна, вимушений був докладати додаткові зусилля для організації життя у зв`язку з пошкодженням автомобіля.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди судом першої інстанції враховано характер та обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_1 унаслідок пошкодження його автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, характер майнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, й обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди з урахуванням засад розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що він не був належним чином повідомлений про відкриття провадження та розгляд справи, судова колегія відхиляє.

Матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції вжито заходів щодо встановлення реєстрації місця проживання відповідача (а. с. 40) та направлено на цю адресу ( АДРЕСА_1 ) копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви, які повернуто до суду без вручення (а. с. 46). У подальшому судом першої інстанції надсилались повістки на адресу фактичного проживання ОСОБА_2 , зазначену в постанові суду по справі про адміністративне провадження та яку він зазначає як адресу для листування ( АДРЕСА_2 ) та на адресу, що вказана як адреса місця реєстрації у зазначеній постанові суду та у полісі страхування цивільно-правової відповідальності ( АДРЕСА_3 ). Однак, кореспонденція за цими адресами ОСОБА_2 також не вручена. При цьому, зважаючи на те, що повістки повернуто до суду з довідкою відділення поштового зв`язку про те, що адресат відсутній за вказаною адресою, він вважається таким, що повідомлений належним чином (а. с. 55, 79). Отже, судом першої інстанції вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення, тобто не був позбавлений можливості викласти свої заперечення проти позову та надати відповідні докази, що свідчить про відсутність порушення його процесуальних прав при розгляді справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині зменшення суми відшкодування з підстав, зазначених вище. В іншій частині доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та підстав для скасування чи зміни заочного рішення суду по суті заявлених вимог не вбачається.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, на 37%, з ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 311,10 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 також задоволено частково, в частині вимог майнового характеру, відповідно з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в цій частині у розмірі 589,86 грн.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 278,76 грн (589,86-311,10).

Отже, заочне рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення щодо розподілу судового збору у спосіб, вказаний вище.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 06 серпня 2020 року - змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяної матеріальної шкоди з 3757, 29 грн до 2000,00 грн.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 529,20 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 278,76 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.