Справа № 643/6779/21
Провадження № 2-о/643/341/21
УХВАЛА

22.04.2021

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1 в інтересах

ОСОБА_2

заінтересована особа Адміністрація Московського району Харківської міської ради

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернулась до Московського районного суду м. Харкова із заявою в інтересах ОСОБА_2 , відповідно до змісту якої просить суд:

- встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомостей з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 3, про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- встановити факт належності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомостей з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 8, про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник вказує на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1995 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 належить квартира, розташована у АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла їх донька - ОСОБА_5 . В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер онук ОСОБА_8 , який до смерті проживав та був зареєстрований у вищезазначеній квартирі. При цьому, до своєї смерті ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі із заявником, від якого вони мають дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Згодом, шлюб між ними було розірвано. 21.12.2019 року заявник в інтересах своєї малолітньої дитини (правнука ОСОБА_10 ) звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 . Проте, нотаріус повідомив про те, що не вистачає документів для встановлення родинних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 і ОСОБА_3 через орфографічні помилки у прізвищах « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 ». На запит адвоката були надані витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, згідно з яких у витягу № 3 по батькові вказано помилково « ОСОБА_3 », в той час як відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про смерть та інших документів по батькові вказано « ОСОБА_3 ». У зв`язку з тим, що заявник в інтересах спадкоємця ОСОБА_2 не має іншої можливості встановити факт належності правовстановлюючого документу, від встановлення якого залежить виникнення його особистих прав на квартиру в порядку спадкування, він вимушений звернутися до суду із даною заявою.

Розглянувши подану ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України унормовано, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

В силу приписів ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

В даному випадку, заявник звернувся до суду із заявою в окремому провадженні відповідно до якої просить суд:

- встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомостей з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 3, про державну реєстрацію народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- встановити факт належності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомостей з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 8, про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_5 .

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Аналогічні положення містяться у ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» унормовано, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що відомості з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, про встановлення факту належності яких ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просить заявник, не є правовстановлюючими документами (тобто документами, які посвідчують правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством).

Одночасно суд зазначає, що згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 (на даний час ст. 315) ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На підставі п. 6 ст. 273 (ст. 315) ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Проаналізувавши зміст п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та взявши до уваги відповідні роз`яснення, викладені у п.12 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд вважає, що дані норми закону не передбачають встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, яка померла. Крім цього, враховуючи роз`яснення, надані у вищевказаній постанові, заявником може бути особа, відносно якої судом повинен бути встановлений факт належності правовстановлюючого документа.

Згідно з ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Таким чином, факт належності особі, яка померла, відомостей з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст. 315 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Вимог про встановлення факту родинних зв`язків між ОСОБА_2 та померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заявником також заявлено не було.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене та, встановивши, що заявник звернувся до суду із заявою, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, наявні підстави для відмови у відкритті провадження за вказаною заявою.

Керуючись ст. ст. 186, 315, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання у відповідності до п. 15.5. ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного процесуального кодексу України апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Суддя Н.В. Новіченко