ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення суми.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 18 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк" (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNZ0AE000002277, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 11096,98 доларів США зі сплатою 10,08% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 19 липня 2012 року.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_1 був укладений договір застави, відповідно до якого відповідач надав у заставу належний йому на праві власності автомобіль «КІА SEPHIA», 2003 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Також, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «А-Банк» був укладений договір поруки № 167, за яким розмір відповідальності поручителя обмежується 10 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 23 жовтня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 8 733,33 доларів США, що за курсом НБУ 7,99 грн. за 1 долар США еквівалентно 69 805,51 грн., яка складається з наступного: 5 404,67 доларів США - заборгованість за кредитом, 2 236,8 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 172,15 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 919,63 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на викладене просить суд у рахунок погашення зазначеної заборгованості витребувати у відповідача ОСОБА_1 та передати в заклад (володіння) шляхом опису ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль КІА, модель SEPHIA, 2003 року випуску, тип - легковий седан -В, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , а також комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (технічний паспорт); звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дубліката для подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Також просить стягнути на його користь солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 суму 10 000 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2012 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» були задоволені частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227 в сумі 69805 грн. 51 коп. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль КІА, модель SEPHIA, 2003 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , шляхом опису та передачі з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2013 року заочне рішення від 22 листопада 2012 року було скасовано.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» були задоволені частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль КІА, модель SEPHIA, 2003 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом опису та передачі з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнуто з ПАТ «А-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227 у розмірі 10 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року доповнено резолютивну частину рішення цього суду від 30 вересня 2015 року шляхом зазначення абзацу такого змісту: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227 у сумі 8733,33 доларів США, що еквівалентно 69805,51 грн., з яких: 5404,67 доларів США - заборгованість за кредитом; 2236,88 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 172,15 доларів США - заборгованість із комісії за користуванням кредитом; 919,63 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль КІА, модель SEPHIA, 2003 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом опису та передачі з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року та додаткове рішення цього суду від 08 грудня 2015 року змінено в частині складових кредитної заборгованості шляхом виключення комісії 172,15 доларів США та визначення розміру пені не 919,63 доларів США, а 7356,40 грн. В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року, а також рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а в частині відмови у задоволенні позову шляхом виключення 172,15 доларів США комісії зі складових заборгованості рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 надав суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволеню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого наразі є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNZ0AE000002277, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 11 096,98 доларів США на купівлю автомобіля, а також 3 315,00 доларів США на сплату платежів, 6,81 доларів США - за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 104 долари США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 39,04 доларів США - на сплату страхових платежів, 547,14 доларів США - на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати.

Відповідно до умов кредитного договору щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 252,52 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди.

В пункті 7.4 кредитного договору сторони погодили, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,19 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Окрім цього, відповідно до пункту 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні (гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати).

18 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави № DNZ0AE00000227, згідно з яким відповідач у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передав у заставу банку належний йому на праві власності легковий автомобіль КІА, модель SEPHIA, 2003 року випуску, № кузова/шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Також в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167, згідно з яким розмір відповідальності поручителя обмежується сумою 10 000 грн.

У листопаді 2008 року банк підвищив відсоткову ставку за кредитом, наданим ОСОБА_1 , з 10,08 % до 12,12 % на рік.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій з підвищення відсоткової ставки незаконними та визнання кредитного договору недійсним було відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року, було відмовлено в позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними, заявленому з підстав розбіжностей між екземплярами договору та неналежності підпису в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2009 року банк направив ОСОБА_1 письмове повідомлення з вимогою про погашення не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення простроченої заборгованості, зазначивши, що в разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції на 31 день з дати одержання цього повідомлення, а також про свій намір звернути стягнення на предмет застави.

15 квітня 2009 року банком на ім`я ОСОБА_1 повторно була направлена письмова вимога, в якій банк, посилаючись на статтю 1050 ЦК України та умови договору, вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати одержання цього повідомлення та попередив про намір звернути стягнення на предмет застави.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом банком надано суду копію кредитного договору від 18 липня 2007 року № DNZ0AE00000227, в якому у розділі 7 (особливі умови) зазначено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти у строк з 18 липня 2007 року по 19 липня 2012 року.

Між тим, заперечуючи проти позовних вимог банку, зокрема розрахунку заборгованості, складеного позивачем, відповідач ОСОБА_1 надав суду копію наявного в нього кредитного договору, укладеного 18 липня 2007 року між ним і ЗАТ КБ «ПриватБанк», згідно з яким цей договір укладено до 19 липня 2010 року, а не до 19 липня 2012 року як наполягає позивач у своєму позові.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 12 червня 2015 року, яка була проведена під час розгляду справи у суді першої інстанції, два підписи від імені ОСОБА_1 в пункті 8.2 у графах «Підпис» та «Один з оригіналів даного Договору мною отримано особисто (підпис)» в оригіналі кредитного договору № DNZ0AE00000227 від 18 липня 2007 року виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Таким чином, наданий банком екземпляр кредитного договору, в якому зазначено про надання грошових коштів на строк з 18 липня 2007 року по 19 липня 2012 року (розділ 7 кредитного договору), не містить підпису ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами пояснення та враховуючи висновки зазначеної експертизи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення строку виконання зобов`язання за кредитним договором до 19 липня 2010 року. Дані обставини не заперечуються відповідачем, не спростовуються позивачем та підтверджуються матеріалами справи.

Виходячи з цього, зазначений у договорі застави строк виконання зобов`язання, не можна взяти до уваги, оскільки спірні правовідносини виникли безпосередньо з укладеного 18 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 кредитного договору, а застава, якою забезпечене виконання зобов`язання за таким договором, є акцесорним (додатковим) зобов`язанням.

Таким чином, визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором колегія суддів виходить з наступного.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитним договором було розраховано станом на 23 жовтня 2012 року в розмірі 8 733,33 доларів США, з яких: 5 404,67 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 236,88 доларів США - заборгованість за процентами; 172,15 доларів США - заборгованість із комісії; 919,63 доларів США - заборгованість із пені.

Разом з цим, як вже зазначалось раніше в березні 2009 року банк направив ОСОБА_1 письмове повідомлення про дострокове повернення суми кредиту в порядку ст. 1050 ЦК України на 31 день з дати одержання цього повідомлення. Відповідач надав пояснення що вказене повідомлення він отримав 11 березня 2009 року. Позивачем зазначені доводи не спростовані.

Таким чином, вручивши відповідачу згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України письмове повідомлення про дострокове погашення суми кредиту, нарахованих процентів, комісії та штрафних санкцій на 31 день з дати отримання цього повідомлення банк у квітні 2009 року змінив термін виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому суд вважає, що вимога банку про звернення стягнення на предмет застави та стягнення суми в рахунок погашення заборгованості за процентами та пенею, нарахованими після 11 квітня 2009 року, є необґрунтованою.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 11 квітня 2009 року заборгованість за кредитним договором № DNZ0AE000002277 від 18 липня 2007 року становила 8 515,99 доларів США, а саме: заборгованість за тілом кредиту 8 370,67 доларів США (8 199,13 + 171,54), заборгованість за процентами 139,53 доларів США, заборгованість за пенею 5,79 доларів США (підлягає сплаті в гривні).

В свою чергу відповідачем на час звернення позивача з позовом було сплачено в рахунок погашення кредиту, відсотків за користування кредитом та пені 12 272,24 доларів США, зокрема в період з 12 квітня 2009 року по 29 серпня 2011 року 6 787,33 доларів США, що безпосередньо підтверджується випискою по рахунку, наданою банком, та розрахунками, складеними відповідачем, які узгоджуються між собою.

Отже, виходячи з розрахунку заборгованості за кредитним договором, який був перевірений судом, фактична заборгованість відповідача на час звернення позивача до суду становила 1 728,66 доларів США (8 515,99-6 787,33).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застереження в договорі про задоволення вимог шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, тому вимоги щодо звернення стягнення у спосіб обраний позивачем не може вирішиватись у судовому порядку.

З даним висновком також погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Тобто законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, звернення стягнення шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 червня 2019 року по справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Пунктом 24 укладеного між сторонами договору застави від 18 липня 2007 року № № DNZ0AE00000227 передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Отже, сторони відповідно до положень статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачили в договорі позасудові способи звернення стягнення на предмет застави шляхом його передачі у власність банку та продажу будь-якій третій особі в рахунок погашення боргових зобов`язань боржника перед банком.

Таким чином, наявність істотних перешкод для заставодержателя в реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет застави на підставі застереження позивач у судах першої й апеляційної інстанцій не обґрунтовував. Отже, позивач просив захистити його право, яке ніхто не оспорює.

Позовні вимоги щодо витребування у відповідача автомобіля та його передачу з комплектом ключів і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (технічним паспортом) банку є похідними вимогами від звернення стягнення на предмет застави, а тому не підлягають задовленню, у зв`язку з відмовою в позові в цій частині.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог про стягнення суми в розмірі 10 000 грн. за договором поруки, оскільки договір поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» від 20 жовтня 2010 року було укладено після закінчення строку кредитування.

Виходячи з викладеного, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність підстав про задоволення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет застави та похідної від неї вимоги про витребування автомобіля, ключів від нього та документів, оскільки судом встановлено що позивач просив захистити його право, яке ніхто не оспорює, виходячи з того, що договором застави передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення.

Отже, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ґрунтується на матеріалах справи та прийнятий відповідно до норм закону.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров