Дата документу 16.04.2021
Справа № 334/4679/20
Провадження № 2/334/665/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Боднар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Патяка А.С., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Кравченко О.В., представника третьої особи Смоленської Ю.Ю.,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували в шлюбі з 29.04 2017 до 14.02.2019. Фактично шлюб проіснував 2 місяці - до червня 2017 року. З того часу сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 . Відповідач не прийшов до пологового будинку ні до народження доньки, ні після її народження. Крім того від дня народження доньки до теперішнього часу відповідач не виявив бажання побачитись донькою. Відповідач не брав ніякої участі у вихованні доньки, не цікавився її життям. Також, відповідач ухилявся від участі в утриманні дитини, через що позивач була змушена звернутись до суду із позовом про стягнення з нього аліментів. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2018 у справі № 334/5762/18 з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки та на її утримання до досягнення донькою трирічного віку. Аліменти відповідач відмовився сплачувати добровільно, тож вони примусово стягується через органи виконавчої служби. До теперішнього часу відповідач не звернувся до органу ДРАЦС з питань надання даних про себе як батька дитини, оскільки відомості про батька внесені до свідоцтва про народження дитини на підставі свідоцтва про шлюб. Також, донька до теперішнього часу не має зареєстрованого місця проживання. Причиною цього є те, що органи реєстраційної служби вимагають заяву обох батьків на реєстрацію дитини за адресою проживання, а відповідач тривалий час ухиляється від надання такої заяви (згоди). Її чисельні звернення до відповідача з цього питання ігноруються. Відсутність реєстрації місця проживання дитини створює певні труднощі у життєдіяльності дитини. Так, виникали проблеми у влаштуванні доньки до дитячого навчального закладу, при зверненні до медичних установ, соціальних служб та закладів, в подальшому можливо виникнення проблем при влаштування доньки до закладу середньої освіти, де прийом відбувається за зареєстрованим місцем проживання. Від дня народження доньки лише позивачка займалась її вихованням, фізичним та духовним розвитком, забезпечувала її належне харчування, медичний догляд, лікування, надавала доньці доступ до культурних та інших цінностей, створювала умови до її соціальної адаптації та інше. В свою чергу відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, що зокрема виразилось у відсутності з його боку інтересу до виховання, фізичного та духовному розвитку дитини та цілковиту байдужість до неї. Те, що відповідач ні разу не виявив бажання побачити дитину від дня її народження, свідчить про те, що він не має батьківських почуттів до своєї доньки. Вважає, що з огляду на систематичне та тривале ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .

21.09.2020 відповідачем ОСОБА_2 наданий відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що відносини між сторонами зіпсовані через особисту образу позивачки. Про народження дитини він дізнався під час перебування на стажуванні у ГУНП в Луганській області, якому передували збори. Отже, об`єктивної можливості побачити доньку після її народження він не мав, бо зі стажування повернувся 22.12.2017. 14.02.2019 шлюб між сторонами розірваний. Твердження позивача про те, що він ухилявся від участі в утриманні доньки не відповідає дійсності. Одразу після народження доньки позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Проти позову він не заперечував, оскільки прагнув належним чином виконувати свій обов`язок з утримання доньки. Постанову про звернення стягнення на заробітну плату державний виконавець Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області виніс лише 17.09.2018. Причини такого зволікання йому не відомі, хоча своє місце роботи він від позивача не приховував. У жовтні 2018 року позивач зверталася до суду зі скаргою на бездіяльність державних виконавців. Протягом усього часу борг зі сплати аліментів зростав та станом на 14.01.2019 він становив 53811,79 грн. Утім, за 2019-2020 роки він не лише виплатив весь борг, але й належним чином сплачував щомісячні аліментні платежі. Під час його перебування на стажуванні в ГУНП в Луганській області грошові кошти позивачу на її утримання та утримання доньки на його прохання надавали його батьки. Крім цього, подаровані на весілля грошові кошти (близько 1000 доларів США) були ним залишені позивачу. Після народження дитини він за власні кошти придбав меблі для неї. Позивач звернулась до нього з заявою про реєстрацію дитини лише одного разу - у квітні 2020 року, тобто майже через три роки після народження доньки. На вказане звернення він дійсно відповів, що не зможе з`явитись оскільки через карантин Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради не здійснював прийом громадян. Також він зазначив, що з`явиться до Департаменту реєстраційних послуг, коли строк дії карантину закінчиться. Державна реєстрація народження доньки відбулася за заявою матері. Додаткового підтвердження іншим з батьків своїх відомостей в органі ДРАЦС жоден чинний нормативно-правовий акт не вимагає. Відтак, і відсутність такого звернення не може бути доказом умисного ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини. Після того, як він дізнався про народження дитини він попросив свого батька приїхати за адресою позивачки для того, щоб передати для дитини речі, бо як зазначалося вище у цей час я перебував за межами Запорізької області. Позивач повідомила батька, що відповідач з дитиною бачитись не буде, бо вона цього не дозволить. Незважаючи на його неодноразові прохання поспілкуватися з дитиною, він отримував лише відмову з боку позивачки. Кожна подібна розмова супроводжується суперечками, погрозами, нецензурною лайкою з її боку. 02.09.2020 відповідач звернувся до органу опіки і піклування задля визначення способів і порядку участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею. Він є рідним батьком своєї доньки, прагне брати участь у її вихованні, спілкуватися із нею. Він офіційно працює, на обліку в наркодиспансерах не перебуває, алкогольними напоями не зловживає, кримінальних правопорушень щодо дитини не вчиняв. З урахуванням того, що позивачка не надала належних і допустимих доказів свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, конфлікту між сторонами щодо його участі у вихованні доньки, заперечення проти позовних вимог, вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні.

30.09.2020 позивачка ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідачем не надані докази того, що нею створювались йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Його звернення до органу опіки та піклування подано ним 03.09.2020 після того, як вона звернулась до суду з цим позовом. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною нею відповідачу не чинилось, навпаки, перші 2 роки з дати народження доньки вона просила відповідача прийти та хоч раз її побачити. Натомість він уникав спілкування з нею та донькою. Твердження відповідача про те, що він не міг побачити дитину після її народження через те, що з 21.08.2017 до 21.12.2017 перебував у відрядженні (стажуванні) у Луганській області не відповідають дійсності. Донька народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто за 8 днів до відрядження відповідача, він та його батьки достеменно знали про те, що вона перебуває у пологовому будинку та народила доньку. Однак відповідач не прийшов до пологовому будинку ні до, ні після народження доньки, та не виявляв бажання побачити її на протязі 3-х років її життя. Твердження відповідача про те, що після народження доньки на його прохання його батьки надавали грошові кошти на утримання доньки не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджуються жодними доказами. У відповідача було достатньо часу самостійно звернутись до бухгалтерії установи в якій він працює та написати заяву про добровільне відрахування на користь дитини аліментів. Однак відповідачем цього зроблено не було. Вже тривалий час Департамент реєстраційних послуг ЗМР веде прийом громадян, однак відповідач не робить жодних дій направлених на дачу згоди на реєстрацію доньки.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, пояснення щодо позову та відзиву не надала.

Ухвалою суду від 01.09.2020 відкрите провадження у справі та призначене підготовче засідання, витребуваний у районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Витребуваний доказ наданий суду 19.11.2020. Ухвалою суду від 19.11.2020 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 позов та обставини, якими він обґрунтований підтримала.

Представник позивачки адвокат Патяк А.С. позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав. Пояснив, що відповідач дитину жодного разу не бачив. До органу опіки та піклування з питанням встановлення порядку участі в вихованні дитини відповідач звернувся лише після звернення позивачки до суду з цим позовом. Батько відповідача надавав позивачці грошові кошти, але це було до народження дитини.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Також пояснив, що він бажає приймати участь у вихованні дитини. Раніше не бачився з дитиною через поради психолога про те, що спілкуватись з дитиною буде краще коли їй виповниться три роки. В теперішній час він не має заборгованості по аліментам, оскільки сплатив її у жовтні 2020 року. Заборгованість виникла через недоліки у роботі державного виконавця. 02.09.2020 він звернувся до органу опіки та піклування з заявою про участь у вихованні дитини. Заява була розглянута 25.02.2021. У декларації про майновий стан він не зазначав дитини відповідно до роз`яснень НАЗК. Він проживає неподалік від позивачки та дитини - у межах однієї зупинки громадського транспорту. Він неодноразово бачив позивачку з дитиною, але не підходив до них через конфліктний характер позивачки, через що він не бажав травмувати психіку дитини. Коли він перебував у зоні АТО його батько привозив речі дитині. Позивач повідомила йому, що він ніколи не побачить дитину. З приводу чинення позивачкою йому перешкод у спілкуванні з дитиною до компетентних органів він не звертався. Останній раз він бачив дитину приблизно рік тому на вулиці з позивачкою.

Представник відповідача адвокат Кравченко О.В. проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи Смоленська Ю.Ю. просила вирішити позов на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_4 дала суду наступні показання. Вона знайома зі сторонами, при цьому дружить з позивачкою. В 2016 році вона познайомилась з відповідачем. В подальшому він запросив її та її друга на своє весілля. На весіллі вона познайомилась з позивачкою. В травні 2017 року вона та сторони відпочивали на природі і в той день вона в останній раз бачила відповідача. Через два місяці після цього вона дізналась про розлучення сторін. За три з половиною роки відповідач жодного разу не бачив дитину і жодних спроб побачитись з нею не виказував. Матеріальну допомогу під час полог позивачки відповідач їй не надавав. У позивачки вона буває щотижня.

Свідок ОСОБА_5 дав суду такі показання. Зі сторонами він знайомий п`ять або шість років. Також він є хрещеним батьком дитини сторін. Відповідач участі у вихованні дитини не приймав. Він зустрічав відповідача, але той під час зустрічі розмов щодо дитини не вів. В березні 2019 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні, про що він надіслав відповідачу кілька повідомлень. Той не відповів. Протягом трьох років відповідач зі своєю дитиною не бачився та не спілкувався. Не був присутнім відповідач і на хрестинах та днях народження дитини. Зі слів позивачки вона не чинила відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з дитиною. Дитину він навідує щотижня.

Допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в шлюбі з 29.04.2017 до 14.02.2019, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2019 у справі № 334/6512/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 05.09.2017 з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення останньою повноліття, а також аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку - до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказані обставини підтверджуються копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2018 у справі № 334/5762/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області від 16.08.2017 № 2635 відповідач ОСОБА_2 був направлений на стажування до ГУНП в Луганській області з 21.08.2017 до 21.12.2017, що підтверджується довідкою ГУНП в Запорізькій області від 27.08.2020.

02.09.2020 відповідач ОСОБА_2 звернувся з заявою до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення йому порядку спілкування з донькою ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною заявою.

29.09.2020 комісією районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району за вищевказаним зверненням проведене обстеження умов проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 29.09.2020.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 11.03.2021 № 155р «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_2 з малолітньою ОСОБА_3 » визначений порядок участі відповідача ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 від 02.11.2020 вирішення вказаного питання залишене на розсуд суду.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд встановив, що з дня народження малолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) і до часу звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з цим позовом відповідач ОСОБА_2 зі своєю дитиною не спілкувався, а отже і не приймав участі у її вихованні. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , листом Запорізького навчально-виховного комплексу № 109 від 28.05.2020, відповідно до якого відповідач ніколи не з`являвся до дитячого закладу освіти, не відвідував батьківські збори. Вказані обставини також не заперечуються в поясненнях відповідача ОСОБА_2 .

Вказана обставина свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по вихованню своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що він не спілкувався з дитиною, враховуючи рекомендації психолога, оскільки докази на підтвердження цих аргументів суду не надані. Клопотання про призначення психологічної експертизи або допит психолога як свідка відповідачем не заявлялись.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав, звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини, який йому був встановлений, що свідчить про його інтерес до дитини.

При цьому, у суду відсутні підстави для висновку про те, що змінити поведінку відповідача ОСОБА_2 у кращу сторону не можливо.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц та від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19.

Суд відхиляє аргументи сторін, які стосуються сплати відповідачем аліментів, реєстрації місця проживання дитини, внесення відомостей про батька у актовому запису про народження дитини, не зазначення дитини в декларації відповідача, оскільки вони не стосуються обов`язків відповідача по вихованню дитини, а отже ці обставини не належать до предмета доказування у цій справі.

Таким чином, докази надані сторонами для підтвердження вищевказаних обставин, не є належними доказами у цій справі

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір покладається на позивачку.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 26.04.2021.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, місцезнаходження: вул. Бородінська, буд. 1-А, м. Запоріжжя, .

Суддя: