Справа № 369/9278/18
Провадження № 2/369/194/21
15.04.2021 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Юзюк С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Києво-Сятошинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що в 2005 році познайомилась із ОСОБА_5 , після чого між ними склалися теплі стосунки, які ґрунтувалися на взаємній любові та взаємоповазі. З серпня 2005 року почали проживати спільно однією сім`єю як чоловік і жінка.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилася спільна донька ОСОБА_6 .
Позивач також відзначає, що на той час ОСОБА_5 перебував в офіційному шлюбі із ОСОБА_7 , який був розірваний 14 вересня 2007 року.
ОСОБА_1 відзначає також, що проживала разом із ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 , який згодом придбали за спільні з чоловіком кошти.
В якості підтвердження факту проживання за даною адресою позивач зазначає реєстрацією ОСОБА_5 та спільної доньки ОСОБА_6 з 22 листопада 2011 року за адресою АДРЕСА_1 , що вбачається з будинкової книжки по будинку АДРЕСА_1 .
Позивач наголошує, що під час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини з ОСОБА_5 піклувалися один за одним, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, мали спільні грошові кошти, всі проблеми, які виникали, вирішували спільно як дружина та чоловік. Кожен працював для родини. При цьому плоди своєї праці кожен приносив додому для спільного користування.
Так позивачка зазначає, що за час спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюб з 2005 по ІНФОРМАЦІЯ_3 за спільні кошти та для спільного використання на ім`я ОСОБА_5 було, придбано рухоме та нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 19 червня 2015 року, серії НАМ № 899328, посвідченого приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 червня 2015 року за номером 39406085; житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 16 вересня 2015 року, серії НАО 801943, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2015 року за номером 43940562; земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 під АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 вересня 2015 року, серії НАО 801944, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2015 року за номером 43941087 та автомобіль Mercedes-Benz держномер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22 листопада 2011 року, серії НОМЕР_5 ; автомобіль Mercedes-Benz держномер НОМЕР_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 20 жовтня 2011 року, серії НОМЕР_7 .
Також ОСОБА_1 вказує, що за весь період подружнього життя була працевлаштована, та мала постійний дохід, що підтверджується копією трудової книжки та іншим. Відзначає, що нею особисто був внесений фінансовий вклад, для придбання нерухомого та рухомого майна для сім`ї.
Шлюб не реєстрували так як за життя чоловіка в цьому не було жодної потреби. Вона не могла навіть подумати що чоловік раптово помре.
За час спільного проживання із ОСОБА_5 з 2007 року вона не
перебували у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 06 березня 2018 року, серії НОМЕР_8 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на його майно. Заповіту за
життя ОСОБА_5 не складав.
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є спільна, донька позивачки та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 - донька, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_9 - мати.
25 липня 2018 року року ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_6 подала до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 .
Встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації
шлюбу дає позивачці право на визнання права власності на спільне сумісне майно,
придбане за час спільного проживання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі.
19 жовтня 2018 року через канцелярію суду було зареєстровано оригінал нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 про те, що остання відмовляється від частки спадкового майна її сина на користь онуки ОСОБА_6 . В якій також зазначає, що за час спільного проживання її сина з ОСОБА_1 постійно підтримували сімейні відносини, спілкувались, а також син з сім`єю постійно її відвідував за місцем проживання м. Дунаївці Хмельницької області.
23 січня 2019 року через канцелярію суду було зареєстровано: клопотання представника відповідачів адвоката Величко В.П. про виклик свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі по справі) ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; клопотання про витребування у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіної Н.В. належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи на підставі яких ОСОБА_5 , 16 вересня 2015 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, площею 53,4 кв.м., а також земельної ділянки, площею 0,1000 га, в АДРЕСА_2 ; клопотання про витребування у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотової О.В. належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи на підставі яких 16 вересня 2015 року було посвідчено договір купівлі-продажу ОСОБА_5 житлового будинку, площею 53,4 м. кв., в АДРЕСА_1 ; клопотання про призначення судової експертизи документа.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2019 року постановлено задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_13 , заявлене у судовому засіданні та клопотання представника відповідачів Величко В.П. та витребувати: з Києво-Святошинської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №281/2018 після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіної Н.В. належним чином завіреної копії маеріалів нотаріальної справи на підставі яких ОСОБА_5 , 16 вересня 2015 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, площею 53,4 кв.м., а також земельної ділянки, площею 0,1000 га, в АДРЕСА_2 ; у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотової О.В. належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи на підставі яких 16 вересня 2015 року було посвітчено договір купівлі продажу ОСОБА_5 житлового будинку, площею 53,4 м. кв., в АДРЕСА_1 .
19 березня 2019 року через канцелярію суду було зареєстровано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 представника відповідачів адвоката Величко В.П., в якій він зазначає, що сторона відповідачів частково заперечує проти задоволення позову з підстав необґрунтованості частини позовних вимог та відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.
Представник відповідачів, вказує, що відсутні правові підстави встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в період з серпня 2005 року по 14 вересня 2007 року, так як ОСОБА_5 в цей період перебував у зареєстрованому шлюбі.
Представник відзначає, що з пояснень свідків, а також дітей покійного від першого шлюбу вбачається, що ОСОБА_5 за життя любив жінок, користувався їх увагою, однак жодною з них, в тому числі і з позивачкою, в тривалих фактичних шлюбних відносин не перебував. Проживаючи протягом деякого часу з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 часто з нею конфліктував також і по причині зловживання ним алкогольними напоями. Час від часу, після таких сварок, ОСОБА_5 залишав місце їх проживання та ночував у інших місцях. Вказує, що згідно пояснень свідків, одного разу, у 2014 році, після великої сварки, ОСОБА_5 , більше року проживав окремо від ОСОБА_1 .
Зазначає, що викладене підтверджується тим, що в період купівлі спірної нерухомості, у 2015 році, в договорах про купівлю двох будинків та земельної ділянки ОСОБА_5 зазначено про те, що цю нерухомість він придбав за власні кошти, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та не проживаючи ні з ким однією сім`єю.
Сторона відповідачів у своєму відзиві на позовну заяву, також вказує, що для підтвердження матеріального стану ОСОБА_1 подано до суду довідку про доходи, під час працевлаштування її на посаді голови правління СТ «Дюна». В той же час на думку відповідачів, наведена у довідці про доходи суми заробітної плати є явно мізерною, для того щоб підтверджувати факт участі купівлі нерухомості спільно із ОСОБА_5 .
На думку сторони відповідачів, суд, вирішуючи питання щодо правового режиму спірного майна, повинен встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття, а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
10 липня 2019 року через канцелярію суду було зареєстровано клопотання представника позивача ОСОБА_13 про об`єднання в одне провадження цивільну справу №369/9278/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , третя особа Києво-Святошинська района державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на сумісне майно та цивільну справу №369/5627/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 про визнання пунктів договорів частково недійсними.
Того ж дня Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було постановлено про об`єднання в одне провадження вище зазначених цивільних справ. Об`єднаній цивільній справі присвоєно №369/9278/18, провадження 2/369/514/19.
04 листопада 2019 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у даній справі.
17 лютого 2020 року представником позивача через канцелярію суду було зареєстровано відповідь на відзив представника відповідачів Величка В.П. , в якому зазначила, що представником позивача, адвокатом Федірко С.А. була подана заява про уточнення позовних вимог (внесення змін до предмета позову) у якій ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просить встановити факт сумісного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та дружини з 15 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі до 14 вересня 2007 року.
Щодо твердження представника відповідачів, що ОСОБА_5 з початку 2015 року до 2016 року пішов проживати окремо від ОСОБА_1 та в цей час придбав нерухоме майно за свої кошти та правомірно вказував у відповідних пунктах Договорів-продажу інформацію про не проживання ні з ким однією сім`єю представник позивача зазначає, що воно є надуманим та спростовується Договорами купівлі-продажу нерухомого майна, з яких вбачається, що ОСОБА_5 у 2015 році, на час придбання майна, проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того неповнолітня донька подружжя ОСОБА_6 зареєстрована за вище зазначеною адресою.
Доводи у відзиві на позов про те, що викладені обставини, а саме те, що ОСОБА_5 у 2015 році посварився з ОСОБА_1 та пішов від неї, повністю підтверджуються свідками, а також цей факт можуть підтвердити доньки померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на думку представника позивача не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Показами лише одних свідків не може доводитися факт не проживання ОСОБА_5 разом з ОСОБА_1 у період 2015 року. Зазначення місця проживання ОСОБА_5 у договорах купівлі-пподажу майна, свідчить про те, що він не змінював місця проживання у 2015 році, а тому посилання на підтвердження таких обставин є необгрунтованим.
Крім того, позивач зазначає, що пояснення доньок ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5 та претендують на майно, є відповідачами у справі, а тому є особами заінтересованими в результаті розгляду справи, заінтересованість яких носить юридичний характер.
16 червня 2020 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області провадження у справі було зупинено у зв`язку із смертю відповідача - ОСОБА_9 .
27 жовтня 2020 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відновити провадження у справі та витребувати спадкову справу після померлої ОСОБА_9 .
Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №1057 від 29 грудня 2020 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/9278/18 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2020 року, вказану цивільну справу передано судді Фінагеєвій І.О.
05 січня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу №369/9278/18 прийнято до провадження судді Фінагеєвої І.О.
01 березня 2021 року Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_4 залучено до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_9 .
22 березня 2021 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій вона просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Голозубенці Дунаєвецього району, Хмельницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 318,6 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Голозубенці Дунаєвецього району, Хмельницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 148,0 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Голозубенці Дунаєвецього району, Хмельницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz, модель Vito 2010 року випуску, держномер НОМЕР_4 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Голозубенці Дунаєвецього району, Хмельницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Mercedes-Benz, модель Е220, 2009 року випуску, держномер НОМЕР_6 .
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача подала заяву в якій просила суд проводити розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення.
Представник відповідачів адвокат Величко В.П. в черговий раз в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із прийнятим 14 квітня 2021 року комісією з надзвичайних ситуацій міста Києва рішення про продовження у місті Києві суворих карантинних обмежень, не взмозі доїхати до суду та прийняти участь в судовому засіданні.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про місце і час булла повідомлена належним чином.
Третя особа Києво-Святошинська державна нотаріальна контора через канцелярію суду подала заяву про слухання справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд враховуючи, що справа розглядається Києво-Святошинським районним судом Київської області вже більше двох років, представник відповідачів був присутній лише на шести засіданнях із шістнадцяти, а відповідачі по справі не з`явилися жодного разу, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями ч.ч.1-5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін.
За вимогами п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Наявні в матеріалах докази, в своїй сукупності вказують на те, що позивач ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 проживали разом, вели спільне господарство, побут, виховували дітей, мали спільний сімейний бюджет.
Як наголошує ВСУ у п. 20 постанови пленуму №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 72 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер.
З огляду на це, твердження представника відповідачів у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , про те, що ОСОБА_5 за життя любив жінок, користувався їх увагою, а тому не перебував ні з ким у тривалих стосунках, а також посилання на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у 2014 році сильно посварилися і не проживали однією сім`єю, судом не можуть бути взяті до уваги, так як ці твердження спростовуються вище наведеними доказами, які містяться в матеріалах справи.
До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу.
Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей.
Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі.
Згідно з поданою суду нотаріально завіреною заявою матері померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , яка по суті не є родичкою позивача та є бабусею дітей як позивачки так і доньок померлого, які є відповідачами, вбачається, що її син проживав однією сім`єю як чоловік та дружина з позивачкою ОСОБА_1 , вони піклувались один про одного, вели спільне господарство. Син вважав позивачку дружиною.
Верховний Суд в Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.
Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148 цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч.4 ст. 263 ЦПК України)
Отже, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 у сторін народилась донька - ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України днем розірвання шлюбу вважається день набрання чинності рішенням суду.
14 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , про що складено відповідний актовий запис №514 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_10 від 14 вересня 2007 року).
З огляду на наведене, системний аналіз наявних доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, в період з 15 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, так як цей факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Крім того зазначені обставини по суті не заперечуються представником відповідачів, який в своїх поясненнях фактично визнав факт проживання позивача та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, пояснивши суду у відзиві, що - проживаючи протягом деякого часу з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 часто з нею конфліктував також і по причині зловживання ним алкогольними напоями. Час від часу, після таких сварок, ОСОБА_5 залишав місце їх проживання та ночував у інших місцях.
Щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін судом встановлено.
За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу на ім`я ОСОБА_5 було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 19 червня 2015 року, серії НАМ № 899328, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 червня 2015 року за номером 39406085; житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 16 вересня 2015 року, серії НАО 801943, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2015 року за номером 43940562; земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 під АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 вересня 2015 року, серії НАО 801944, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіною Н.В. та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2015 року за номером 43941087; автомобіль Mercedes-Benz держномер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22 листопада 2011 року, серії НОМЕР_5 ; автомобіль Mercedes-Benz держномер НОМЕР_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 20 жовтня 2011 року, серії НОМЕР_7
Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 29 березня 2019 року.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала головою правління СТ «ДЮНА», що підтверджується копією трудової книжки Серія НОМЕР_11 , відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 1 кварталу 2012 року по 2 квартал 2018 року від 18 жовтня 2018 року №1033/10-13-11-01-19, протоколом зборів засновників СТ «ДЮНА» №01 від 01 жовтня 2011 року про одноголосне обрання головою правління СТ «ДЮНА» ОСОБА_1
Отже, з матеріалів справи вбачається, що на час придбання спірного рухомого та нерухомого майна сторони проживали разом та вели спільний побут, мали спільний сімейний бюджет.
Відтак на підставі наданих позивачем доказів під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що спірне майно набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в результаті спільної праці за спільні кошти під час під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період встановлений судом, а тому є їх спільною сумісною власністю.
Щодо поділу спільного майна.
Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з того, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків членів сім`ї визначені СК України (стаття 1 СК України),
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки зі змісту позовних вимог та обставин, встановлених в судовому засіданні, вбачається, що спірне зазначене вище рухоме та не рухоме майно придбалася за спільні кошти чоловіка і жінки, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_5 , тому позовні вимоги про визнання права приватної власності на 1/2 частку рухомого і нерухомого майна останнього слід задовольнити.
Також при винесенні рішення суд звертає увагу щодо зловживання процесуальними правами зі сторони представника відповідачів.
Так у відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
11 вересня 1997 року Конвенція набула чинності для України, яка взяла на себе зобов`язання дотримуватися і гарантувати на національному рівні каталог прав людини, що міститься у Конвенції та додаткових протоколах до неї. Серед таких прав особливе місце посідає право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, що закріплене у ст.6 Конвенції.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.
Відповідачі жодного разу за два з половиною роки не з`явилися в жодне в судове засідання. Представник відповідачів із 16 засідань був присутній лише на шести судових засіданнях.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі частково визнали позов та не заперечували проти його задоволення в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на Ѕ автомобілів, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Представником відповідачів було заявлено клопотання про виклик свідків, проте за два з половиною роки їх явка так і не була забезпечена, що свідчить про не підтримання вказаного клопотання стороною відповідачів.
Щодо клопотання представника відповідачів про призначення судової експертизи давності документу, а саме розписки про отримання позивачкою коштів на придбання нерухомого майна в інтересах сім`ї, суд зазначає наступне.
Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Виходячи з того, що вказаний доказ не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки питання належності коштів одному з подружжю, в даному випадку позивачу, не вирішується в межах даного спору, а суд виходить з того, що майно набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. А відтак суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки зі змісту позовних вимог та обставин, встановлених в судовому засіданні, вбачається, що спірне зазначене вище рухоме та нерухоме майно придбалося за спільні кошти чоловіка і жінки, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, але право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_5 , тому позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку рухомого і нерухомого майна останнього слід задовольнити.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно вимог ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Києво-Сятошинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 318,6 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.;
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , загальною площею 148,0 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м.;
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину автомобіля Mercedes-Benz, модель Vito 2010 року випуску, держномер НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на Ѕ частину автомобіля Mercedes-Benz, модель Е220 2009 року випуску, держномер НОМЕР_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2021 року.

Суддя: І.О. Фінагеєва