ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9678/19 Номер провадження 22-ц/814/578/21Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Пікуля В.П., Триголова В.М.

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради Полтавської області, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 липня 2020 року,

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», визначивши третьою особою КП «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради Полтавської області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 48063014 від 02.08.2019 року, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради, ОСОБА_3 , щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»); припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») (а.с.249-250 том 1).

Позов мотивовано тим, що 09 липня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної відкличної лінії, а також договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 02.04.2014 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків винесено рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у сумі 960 625 грн. 65 коп. 13.06.2014 року Октябрським районним судом м.Полтави винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми стягнення 82 516, 94 Євро та пені у сумі 67 850, 21 грн. 30.07.2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду на суму 960 625, 65 грн. 06.09.2018 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 02.08.2019 року державним реєстратором Онищенком Р.М. КП «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради Полтавської області винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48063014, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк».

Вважає рішення державного реєстратора таким, що підлягає скасуванню, оскільки державна реєстрація відбулася після набрання законної сили рішень судів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Станом на момент укладення договору іпотеки сторони домовилися про звернення стягнення лише одним способом. Відповідно до п.4.6 Договору іпотеки, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація Предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у рішенні суду. В даному випадку рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13.06.2014 року вирішено звернути стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Вважає, що порядок звернення стягнення на майно був встановлений рішенням суду, а отже, державний реєстратор діяв всупереч вимогам іпотечного договору та рішенню суду. Також вказує, що державна реєстрація прав та їх обтяжень здійснювалася під час дії законодавчої заборони на відчуження іпотечного майна по валютним кредитам, а саме - 02.08.2019 року, під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, під час державної реєстрації був порушений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема п.61, оскільки ОСОБА_1 не отримувала вимогу про погашення заборгованості.

Враховуючи викладе, просила позов задовольнити.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради Полтавської області, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності на квартиру відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки за рішенням іпотекодержателя в Іпотечному договорі, тому реєстрація права власності на предмет іпотеки здійснена за згодою позивача, яка висловлена в іпотечному договорі. Суд прийшов до висновку, що Закон № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у даних правовідносинах не підлягає застосуванню, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а за згодою позивача, яка висловлена в іпотечному договорі, посилаючись на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 464/8589/15.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2021 року, за клопотанням представника АТ «Альфа-Банк» Луньової А.Г., скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2019 року у даній справі, у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та іншим особам, здійснювати реєстраційні дії стосовно квартири АДРЕСА_1 , яка належить АТ «Укрсоцбанк».

З рішенням районного суду не погодилася ОСОБА_1 , в інтересах якої апеляційну скаргу подав адвокат Шквир С.В., посилаючись на невірне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.04.2014 року, було визначено спосіб реалізації іпотечного майна. Вважає, що після звернення стягнення на предмет іпотеки, банк повинен був анулювати шляхом прощення залишку заборгованості за кредитним договором, в свою чергу банк має намір вдруге, за рахунок особистого майна поручителя, стягнути заборгованість за кредитним договором.

Вказує, що в силу Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» спірна квартира, яка використовується позивачем та членами її сім`ї, як місце постійного проживання, не може бути примусово реалізована, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Зазначає, що висновки, щодо застосування вимог Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», містяться у постанові ВП ВС від 20.11.2019 у справі № 802/1340/18, та постанові ВП ВС від 19.05.2020 № 644/3116/18. Апелянт наполягає на тому, що у передбаченому законом порядку, повідомлення Банку про усунення порушень від 11.06.2019 року (письмової вимоги про виконання зобов`язань) не отримувала, у зв`язку з чим було порушено вимоги Закону України «Про іпотеку» та реєстратор не мав права реєструвати право власності за Банком.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 06 січня 2021 року апелянт зазначає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про скасування заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки рішення районного суду не набрало законної сили, та існує велика ймовірність відчуження спірного майна, тому просив скасувати вказану ухвалу та постановити, нову, якою в задоволенні клопотання АТ «Альфа-Банк» відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Альфа Банк» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Вважає, доводи апеляційної скарги помилковими та необґрунтованими. Вказує, що іпотекодержатель раніше обрав один із способів стягнення, але стягнення фактично не відбулося, іпотека залишається чинною, тому, іпотекодержатель може застосувати інший із можливих способів звернення стягнення. Вказує на помилковість тверджень апелянта з приводу неналежного направлення їй повідомлення, оскільки повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Просить врахувати правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 757/13243/17. Щодо доводів апеляційної скарги про дію мораторію зазначає, що позивач та її чоловік мають у власності інше нерухоме майно, тому у даних правовідносинах дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»не застосовується.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу на рішення районного суду від 23.11.2020 року задовольнити, апеляційну скаргу на ухвалу від 06.01.2021 року залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 09.07.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання відновлювальної відкличної лінії № 710/0074/17.1-Ф, а також Іпотечний договір № 710/0074/1 від 09.07.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16-22).

02.04.2014 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків винесено рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у сумі 960 625 грн. 65 коп.

30.07.2014 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 02.04.2004 на суму 960 625, 65 грн. (а.с.23-26).

13.06.2014 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалене рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми стягнення 82 516, 94 Євро та пені у сумі 67 850, 21 грн. (а.с.27-31).

Сторони Іпотечного договору № 710/0074/1 від 09.07.2008 року, п.4.1 погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.п. 4.5 п.4.5 Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої зобов`язання за Договором Кредиту, Банк листом від 11.06.2019 повідомив її про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (т. 1 а.с. 93).

Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відомостей про отримання ОСОБА_1 зазначеного повідомлення не містить, оскільки воно було повернуто Банку за закінченням строку зберігання (т.1 а.с. 94-101).

Доводи апелянта про недотримання Банком вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», щодо належного повідомлення боржника про усунення порушення, не заслуговують на увагу, оскільки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок недбалості чи ухилення від такого отримання.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу реалізації Банком права на звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17.

Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та розділу V Закону України № 898-IV «Про іпотеку» від 05.06.2003.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на час проведення державної реєстрації, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014року №1304-VII , з наступних підстав.

Тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, який відповідає вимогам пункту першого зазначеного Закону, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Відповідно до пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014року №1304-VII, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 1 липня 2004 року).

Рішенням державного реєстратора КП «Реєстратор нерухомого майна та бізнесу» Бричківської сільської ради Полтавської області Онищенка Р.М. № 48063014, 02.08.2019 року на підставі додаткової угоди (про внесення змін до іпотечного договору № 710/0074/1 від 09.07.2008 року); кредитного договору № 71/0074/17 від 09.07.2008 року; поштового повідомлення від 12.06.2019 року; додаткової угоди (про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 710/0074/1.1-Ф від 09.07.2008 року); іпотечного договору № 710/0074/1 від 09.07.2008 року; повідомлення від 11.06.2019 року, було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» (т.1 а.с. 32-34).

Таким чином, іпотекодержатель у позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_1 без її згоди, як власника.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Тобто, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

Судова колегія вважає, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII, можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки квартира була передана в іпотеку Банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту в іноземній валюті у розмірі 51400,00 Євро. Крім того, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,60 кв.м., використовується позивачем як місце постійного проживання, та не може бути примусово стягнута на підставі зазначеного, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Доводи представника відповідача про наявність у ОСОБА_1 та її чоловіка іншого житла, належними та допустимими доказами не доведене, навпаки, в ході примусового виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13.06.2014 року, державним виконавцем встановлено відсутність майна боржника на яке може бути звернуто стягнення.

При розгляді заяви Банку про реєстрацію за собою права власності на спірну квартиру державний реєстратор КП «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради Полтавської області, як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинен був перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на спірне майно за Банком на підставі іпотечного договору, врахувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014року №1304-VII та відмовити Банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що дії державного реєстратора є протиправними, тому рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради, ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48063014 від 02.08.2019 року, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

За змістом ст. ст. 316, 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги, в цій частині, обгрунтованими.

Посилання, в апеляційній скарзі на те, що при реєстрації права власності на квартиру за банком, державний реєстратор не врахував наявність судового рішення від 13.06.2014 року, яким вирішено питання звернення стягнення на предмет іпотеки, не заслуговують на увагу, оскільки, сама по собі наявність невиконаного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші, встановлені Законом, способи звернення стягнення на предмет іпотеки, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі 310/11024/15.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням у справі нового рішення, яким позов ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк» слід задовольнити, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48063014 від 02.08.2019 року, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради, ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») - скасувати.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про скасування заходів забезпечення позову у даній справі, оскільки рішення районного суду не набрало законної сили, та існує велика ймовірність відчуження спірного майна.

Згідно ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частинами 9,10 ст.158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову, тому ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2021 року слід скасувати.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позову ОСОБА_1 сплачено 768,40 коп. судового збору (т.1 а.с. 1), при подачі апеляційної скарги 1261,30 грн. (т.2 а.с. 129).

Оскільки, позов задоволено з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2029,70 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2020 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2021 року - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2020 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 06 січня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради Полтавської області, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності на квартиру - задовольнити.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 48063014 від 02.08.2019 року, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр нерухомого майна» Бричківської сільської ради, ОСОБА_3 , щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»).

Припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»)

Стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 2029 грн. 70 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.04.2021р.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.М. Триголов

В.П. Пікуль

.