Ухвала

29 квітня 2021 року

місто Київ

справа № 523/18773/19

провадження № 61-6999ск21

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 квітня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу подано без виконання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставами касаційного оскарження наведеного судового рішення заявник визначив те, що:

- (1) оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм процесуального права та порушенням норм матеріального права;

- (2) наявні підстави для відступлення від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 643/4395/16-ц (провадження № 6-789цс17) та від 05 липня 2017 року у справі № 36/5865/15-ц (провадження № 6-1840цс16), які застосовано судом апеляційної інстанції, оскільки у наведених справах різні фактичні обставини справи, а саме відповідачем є позичальник та іпотекодавець в одній особі;

- (3) відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах;

- (4) суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_2 , з якою також укладено спірний договір іпотеки.

Отже, заявником зазначені підстави касаційного оскарження рішення суду, які, на його переконання, відповідають положенням пунктів 2, 3 частини другої статті 389 та пункту 8 частини першої статті 411 ЦПК України.

Аналіз змісту поданої касаційної скарги дає Верховному Судові підстави для висновку, що наведений заявником другий довід щодо наявності підстав для відступлення від правових висновків Великої Палати Верховного Суду таким, що є неналежно обґрунтованим, що виключає можливість визначення меж касаційного розгляду та з`ясування підстав касаційного оскарження, який має відповідати вимогам пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Наведені заявником обґрунтування щодо необхідності відступлення від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, а саме наявність відмінностей в обставинах справи не можуть бути враховані Верховним Судом під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки наведені рішення ухвалено у справах про припинення іпотеки.

Також Верховний Суд врахував, що у справі № 643/4395/16-ц у постанові від 15 травня 2017 року Верховний Суд України (провадження № 6-789цс17) встановив, що за обставинами цієї справи майновий поручитель та позичальник є відмінними.

Серед іншого Верховний Суд визнає наведену заявником третю підставу касаційного оскарження такою, що не відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих доводів, щодо якої саме норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду. Наведена підстава зазначена заявником формально, без належного обґрунтування.

Отже, заявнику необхідно подати виправлену касаційну скаргу, в якій зазначити обґрунтовані підстави подання касаційної скарги, відповідно до пунктів 2 та 3 частини другої статті 389, зокрема, необхідно зазначити належне обґрунтування необхідності відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору іпотеки припиненим, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний