27 квітня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Луньової Д.Ю.
за участі секретаря судового засідання Жукової Д.Д.,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 17 713,17 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала Заяву № б/н від 26 серпня 2015 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 03 серпня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 17 713,17 грн., яка складається з: 4 855,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 744,68 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 11 112,69 грн. нарахована пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2 102,00 грн.
У прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. До позову додав клопотання про розгляд справи без участі позивача в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою від 05 січня 2021 року, справу прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю., відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками не отримала, кореспонденція повернулась неврученою з зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи також повідомлялась належним чином, шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті «Судова влада».
Станом на дату розгляду справи відзив від відповідача на адресу суду не надходив, клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та позиції позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк».
Як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій остання підтвердила свою згоду на те, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с. 20).
Дані обставини: як факт підписання анкети-заяви та укладення договору з позивачем, так і факт отримання кредитної картки з відкритим на ній кредитним лімітом, - відповідач не оспорила.
На підставі даної заяви (письмова форма) позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, видав відповідачу кредитну картку та надав доступ до карткового рахунку та відкрив на даний картковий рахунок кредитування у вигляді кредитного ліміту.
З даного договору у відповідача виникло право користування картковим рахунком, кредитною карткою і кредитними коштами, які позивач зарахував на відкритий картковий рахунок.
З даного договору у відповідача виникли грошові зобов`язання перед позивачем по поверненню використаних кредитних коштів на умовах договору.
До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписку за договором № б/н, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , довідку про видані кредитні картки.
Згідно розрахунку за договором б/н від 26 серпня 2015 року, який складається з двох частин, станом на 30 вересня 2019 року погашено заборгованості за поточним тілом кредиту 2 019,43 грн, погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 97,79 грн., погашено заборгованості по пені 100 грн. Заборгованість за тілом кредиту 4 855,80 грн., в т.ч. поточним тілом кредиту 952,61 грн., простроченим тілом кредиту 3 903,19 грн., пеня 9 412,69 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом 15 968,49 грн. (а.с. 11-14).
Згідно розрахунку станом на 03 серпня 2020 року заборгованість за тілом кредиту 4 855,80 грн. в т.ч. за простроченим тілом 4 855,80 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 1 744,68 грн., заборгованість по пені 11 112,69 грн.; загальна заборгованість за наданим кредитом 17 712,17 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ст. 81 ЦПК - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з наданим банком розрахунком, який не оспорений відповідачем, заборгованість ОСОБА_2 за неповернутими кредитними коштами (за простроченим кредитом) становить 21 763,48 грн.
Згідно ст. 615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобов`язання
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, та яка надала кредитні кошти клієнту - відповідачу, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів.
Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість по поверненню кредитних коштів у вказаній у розрахунку сумі. Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове.
Суд дійшов висновку, що розрахунок в частині наявності використаних і не повернутих кредитних коштів, як такий, що не оспорений і не спростований відповідачем, є правильним і відповідає дійсності, відповідно, встановлено, що відповідач має заборгованість в сумі 4 855,80 грн. Тому вказана сума заборгованості по використаним кредитним коштам підлягає стягненню з відповідача. Позов в цій частині може бути задоволений.
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також пенею посилаючись на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.
Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України, нарахованих позивачем, то з даного приводу суд зазначає наступне:
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач з цього приводу в позовній заяві посилається на те, що з 01 березня 2019 року проваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконані інших зобов`язань, починаючи з 181 то дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредит а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". І саме такі відсотки позивач просить стягнути з боржника.
Щодо наданого позивачем Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, на який позивач посилається як на ще один документ, який у сукупності з анкетою-заявою та Тарифами складає договір кредиту з відповідачем, то суд виходить з наступного.
Даний документ не містить підпису відповідача, не містить інших очевидних ознак того, що саме з вказаним документом був ознайомлений відповідач і що він надав згоду саме на таку умови надання йому послуг. Враховуючи обсяг документу, - детальне ознайомлення з таким документом є сумнівним, а виходячи з того, що в ньому прописані правила і умови надання всіх запропонованих банком банківських послуг, а не лише кредитних, то в жодному з наведених «документів» відсутнє визначення, з умовами саме яких послуг банку клієнт ознайомлений і їх прийняв, та до отримання яких послуг він приєднався підписанням анкети-заяви (якщо підписав таку заяву). Тому крім всього іншого даний документ - як такий, що не містить підпису сторони договору, не може розглядатись як письмовий доказ укладення договору, для якого закон встановлює обов`язкову письмову форму.
До того ж як зазначає сам позивач - такі зміни в умови та правила надання банківських послуг внесені лише в 2019 році, що означає внесення змін у вже укладений на певних умовах договір з відповідачем, але суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач як сторона договору погодився на внесення до договору таких змін, а виходячи з приписів закону, що регулює дані правовідносини, внесення змін до укладеного договору в односторонньому порядку не допускається.
Крім того, підставою для стягнення відсотків позивач зазначає частину 2 статті 625 ЦКУ, у відповідності до приписів якої такі відсотки нараховуються за весь час прострочення грошового зобов`язання у розмірі 3% річних, якщо інший розмір не встановлено договором. Ключовим є те, що для застосування вказаної норми закону (про 3%) грошове зобов`язання має бути простроченим. Для того, щоб визначити розмір і період прострочення грошового зобов`язання, має бути встановлений чіткий строк його виконання за умовами договору і має бути конкретно визначено розмір простроченого зобов`язання , а у разі, якщо воно виникло шляхом збільшення розміру простроченого зобов`язання у часі, то має бути визначено термін і розмір кожного платежу і відповідно прострочення кожного платежу, який увійшов у сукупність. Без встановлення таких конкретних обставин неможливо здійснити правильний розрахунок 3% річних, які мають нараховуватись саме на суму простроченого зобов`язання і лише за період його прострочення. Оскільки позивач таких відомостей ні у позовній заяві ні у доданих до неї доказах не надав, а суд не може робити свої висновки на припущеннях, то відсутні підстави для висновку, що грошове зобов`язання відповідачем є дійсно простроченим, і що у разі його прострочення воно існує саме у такому розмірі.
Позивач вказані вимоги та їх розмір не обґрунтував і не довів належними доказами. Таким чином, відсутні підстави для стягнення вказаної суми нарахованих відсотків. Принаймні позивач не обґрунтував і не надав суду достатніх належних доказів саме таких умов укладеного між сторонами договору і підстав для стягнення вказаної суми понад вже стягнуту заборгованість по кредиту і по відсоткам, нарахованим за умовами договору, в тому числі і за період прострочення.
Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею у розмірі 11 112,69 грн. Щодо даних позовних вимог, то суд дійшов наступних висновків:
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору.
У самій анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про проценти і процентну ставку, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді такі істотні умови договору як ціну договору (розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. В даній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважує, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують факту підписання позичальником договору саме на таких умовах.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача вказаної пені.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд,
Відповідно до ст. 284 ЦПК заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Ю. Луньова