ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3148/21 Справа № 205/6588/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року АТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість та судові витрати (а.с. 1-3).

В обгрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 29 листопада 2006 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 14 липні 2020 року має заборгованість по кредиту в розмірі 15 617,88 грн., яка складається з: 12 093,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 524,26 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Договором № б/н від 29.11.2006 року, у загальному розмірі 12 093 (дванадцять тисяч дев`яносто три) грн. 62 коп., де заборгованість за тілом кредиту 12 093 (дванадцять тисяч дев`яносто три) грн. 62 коп.

В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками - 3 524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн. 26 коп. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 627 (одна тисяча шістсот двадцять сім) грн. 67 коп. (а.с. 77-80).

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ Приватбанк, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення яким в цій частині заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 83-88/.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ Приватбанк підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, колегія суддів в іншій частині рішення суду не перевіряє.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 29 листопада 2006 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та надання послуг, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредитну картку тип: НОМЕР_1 , валюта: гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий, сума кредитного ліміту: 1 000 гривень, базова процентна ставка: 22,8% з розрахунку 360 днів на рік, розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватись, як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання коштів з дебетової картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 40).

У справі що переглядається, позивач просив стягнути з відповідача 3 524,26 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 29 листопада 2006 року сторони узгодили базову процентну ставку за кредитом на момент підписання договору в розмірі 22,8% на рік.

Вказане не враховано судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Так, зазначаючи, що надані позивачем, банком, докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, суд у порушення вимог статей 89, 264-265, 382 ЦПК України не звернув уваги на те, що у заяві позичальника від 29 листопада 2006 року, яку суду надав банк, процентна ставка зазначена 22,8% на рік (а.с. 40).

Підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Отже, оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задовольнити частково, виходячи з наступного.

У заяві позичальника від 29 листопада 2006 року сторони узгодили базову процентну ставку за кредитом на момент підписання договору в розмірі 22,8% на рік (а.с. 40).

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 4-37), процентна ставка за якою розраховувались відсотки за користування кредитом складала за період з 01.12.2006 року по 31.12.2012 року 22,8%, тобто в межах обумовленої у заяві позичальника від 29 листопада 2006 року. Проте, в подальшому вказана процентна ставка неодноразово збільшувалась та складала більше ніж 22,8%, тобто у розмірі більшому ніж було обумовлено у заяві позичальника від 29 листопада 2006 року.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 41-50), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов розуміла відповідач, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4-37), станом на 31.12.2012 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах розміру обумовленого у заяві позичальника від 29 листопада 2006 року) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 270,84 грн. (графа 12 Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)).

Таким чином, з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: а тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 270,84 грн.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягає частковому задоволенню у розмірі 270,84 грн., в іншій частині вказаних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга АТ КБ Приватбанк підлягає частковому задоволенню.

Оскільки оскаржуване судове рішення частково підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 627,67 грн. (а.с. 59).

Враховуючи, що рішенням суду було стягнуто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 093,62 грн., також враховуючи, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення та стягнення заборгованості за простроченими відсоткам у розмірі 270,84 грн., колегія суддів приходить до висновку про необхідність і зміни розподілу судових витрат за подання позову шляхом його збільшення з 1 627,67 грн.до 1 664,15грн.

Позивач при подачі апеляційної скарги сплатив 3 153 грн. судового збору (а.с. 89).

Враховуючи, що рішенням суду оскаржувалось лише в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та в цій частині позовні вимоги було задоволено у розмірі 270,84 грн., колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги з урахуванням принципу пропорційності у розмірі 242,46грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 рокув частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за простроченими відсотками по кредитному договору № б/н від 29.11.2006 року у розмірі 270,84 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками відмовити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року в іншій частині залишити без змін.

Судові витрати стягнуті з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заочним рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 рокупідлягають зміні шляхом їх збільшення з 1 627,67 грн.до 1 664,15грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 242,46грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров