СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/104/21
ун. № 759/6982/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Журибеда О.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва суду з заявою про забезпечення позову разом з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Центру надання адміністративних послуг на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також будь-яким іншим органам або особам приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії спрямовані на реєстрацію фізичних осіб у квартирі АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності з положеннями ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

При цьому, слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, звертаючись до суду з вказаною заявою, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів порушення її права на користування спірним приміщенням. У відсутності зазначених доказів, відсутні і обставини які б підтверджували наявність ризиків вчинення дій зазначених в заяві з боку відповідача, а забезпечення позову у спосіб, який просить позивач, позбавляє суд можливості визначитись щодо співмірності виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя О.М. Журибеда