УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 2-1128/12

провадження № 61-4342ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною ОСОБА_2 , на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження та на постанову Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» звернулося в суд із заявою про заміну стягувача з ПАТ «Імексбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» у справі № 2-1128/12 за зустрічним позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 489 151,7 грн заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір про відступлення прав вимоги № 126 та № 126/1, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» набуло право вимоги, у тому числі за кредитним договором № 149 від 13 серпня 2007 року, укладеним між ПАТ «Імексбанк» ОСОБА_1 .

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2020 року в складі судді Дубовік О. М., залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року в складі колегії суддів

Павицької Т. М., Миніч Т. І., Коломієць О. С., заяву задоволено, замінено стягувача ПАТ «Імексбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого для примусового виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року у справі № 2-1128/12 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Імексбанк» про визнання договору кредиту, іпотеки недійсними та за зустрічним позовом ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суди виходили з того, що на підставі договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» перейшло право вимоги за кредитним договором № 149 від 13 серпня 2007 року, укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 , а тому наявні підстави для заміни сторони виконавчого провадження у порядку статті 442 ЦПК України.

Апеляційний суд не врахував доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір про відступлення права вимоги є недійсним, оскільки заявником не надано доказів, що вказаний договір у встановленому порядку визнаний недійсним, як і доказів, що він є нікчемним.

10 березня 2021 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив їх скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в заявника відсутні первинні документи про право вимоги відповідно до статті 517 ЦК України; відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення прав вимоги; договір про відступлення підписаний особою, яка не мала повноважень його підписувати, а тому є нікчемним.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2013 року в справі № 2-1128/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» 489 151,7 грн заборгованості за кредитним договором № 149 від 13 серпня 2007 року.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 126 від 31 березня 2020 року ПАТ «Імексбанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» права вимоги Банку до позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, у тому числі право вимоги за кредитним договором № 149 від 13 серпня 2007 року.

Згідно пункту 4 договору № 126 сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 6 210 950 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності договором відповідно до пункту 14 договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Відповідно до копії платіжного доручення № 301 від 27 березня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» сплатило ПАТ «Імексбанк» 6 210 950 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09 грудня 2019 року в справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробили правильний висновок про задоволення заяви.

За таких обставин підстави вважати, що суди допустили неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, відсутні.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною ОСОБА_2 , на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2020 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук