Справа № 462/5006/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді Палюх Н.М.

при секретарі Фіс В.В.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки - ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки - ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання № 528 від 08.04.2019, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років померла її сестра ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно. 10.06.2019 нотаріусом було заведено спадкову справу. З наданої нотаріусом інформації, стало відомо, що квартира її сестри ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання, посвідченого 08.04.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. Вважає, що таке розпорядження ОСОБА_7 своїм майном не відповідало її волі, оскільки сторонього утримання вона не потребувала, так як отримувала пенсію і мала власні заощадження від продажу квартири сина у 2013 році, а критичний стан її здоров`я не дозволяв їй приймати розсудливі рішення та в повній мірі розуміти значення своїх дій та їх наслідки. Окрім цього, вона постійно з м.Харкова передавала своїй сестрі ОСОБА_7 посилки з продуктами харчування, ліками та іншими необхідними у побуті речами. Також зазначає, що укладання спірного правочину було здійснено ОСОБА_7 під впливом тяжких для неї обставин, пов`язаних з її тяжкою хворобою та необхідністю догляду за нею, відсутністю рідних у м. Львові та на вкрай невигідних для неї умовах. За наведених обставин просить позов задовольнити.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, додатково зазначили, що при укладенні договору, внаслідок недобросовісних дій ОСОБА_3 , було порушено волю ОСОБА_7 щодо розпорядження своїм майном. Просять визнати недійсним договір довічного утримання від 08.04.2019, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Юрчук І.А., з підстав передбачених ст. 203, 216, 233 ЦК України.

В судовому засіданні відповідачка та її представник позову не визнали та зазначили, що померла ОСОБА_7 та бабуся відповідачки - ОСОБА_8 з 1963 року були близькими подругами, при цьому ОСОБА_8 була хресною мамою померлого в 2012 році сина ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 була хресною мамою доньки ОСОБА_8 - ОСОБА_9 . Між родиною відповідачки та ОСОБА_7 склалися близькі стосунки, адже на всі релігійні та їх родинні свята остання приїзжала до них в гості у будинковолодіння, що знаходиться смт. Рудно , та окрім того, саме бабуся відповідачки допомагала ОСОБА_7 в організації поховання сина, після смерті якого ОСОБА_7 тривалий період часу проживала у своєї подруги ОСОБА_8 . У листопаді 2017 року ОСОБА_7 травмувала ногу, однак ще обслуговувала себе самостійно. З часом стан здоров"я ОСОБА_7 погіршувався, вона стала потребувати сторонньої допомоги, а потім і постійного догляду. В кінці лютого 2019 року ОСОБА_7 забрав до себе її племінник ОСОБА_6 на Вінничинну, де вона пробула до 29 березня 2019 року. Весь цей час ОСОБА_7 дзвонила до бабусі відповідачки і жалілася на умови проживання, відсутність належного догляду за нею та лікування. 29 березня 2019 року ОСОБА_7 привезли до м.Львова, залишивши в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , без забезпечення будь-якого стороннього догляду за нею та без вирішення питання про надання їй відповідної медичної допомоги. Оскільки ОСОБА_7 була особою похилого віку і тяжко хворою, а родини близької поруч не було, то на прохання своєї бабусі відповідачка стала доглядати за нею. Так як бабуся відповідачки є також особою похилого віку, то весь тягар догляду за ОСОБА_7 був покладений на відповідачку. На початку квітня 2019 року ОСОБА_7 звернулась з проханням викликати їй нотаріуса для оформлення передачі свого майна відповідачці. Так, 8 квітня 2019 року між ОСОБА_7 та відповідачкою за місцем проживання ОСОБА_7 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Юрчук І.А. На виконання умов договору, відповідачка здійснювала належний догляд за ОСОБА_7 , а саме забезпечувала їй належні санітарні умови, доглядала за нею, забезпечувала харчуванням, викликала лікаря, бригаду швидкої допомоги, оплачувала призначені лікарем медичні препарати, слідкувала за виконанням всіх приписів лікаря, опікувалась нею, рятувала від наслідків лежання - пролежнів, міняла памперси, постіль, купала та була присутня в момент смерті ОСОБА_7 . Позивачка постійно телефонувала своїй сестрі і знала, що саме ОСОБА_3 доглядає ОСОБА_7 , але з пропозиціями надавати останній якусь допомогу не зголошувалась. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Відповідачка з своїм чоловіком організувала поховання ОСОБА_7 згідно всіх християнських традицій, при цьому позивачка чи інші члени її родини участі у похованні не брали, наміру прибути на похорон не висловлювали, хоча були повідомлені про таку можливість, але не скористались нею. Просять відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що вона перебувала в хороших родинних відносинах з рідною тіткою ОСОБА_7 . В 2017 році у тітки виникли проблеми зі здоров`ям і вона перебувала з нею два тижні у м. Львові. В цей час завдяки її зусиллям ОСОБА_7 пройшла медичне обстеження в поліклініці по вул. Виговського у м.Львові, де їй було попередньо діагностовано онкологічне захворювання. Останні роки життя її тітка потребувала сторонньої допомоги та догляду, а тому позивачка, не маючи можливості приїхати до своєї сестри ОСОБА_7 , періодично передавала їй посилки з продуктами, ліками та іншими необхідними речами. При цьому ОСОБА_7 завжди говорила, що її квартира залишиться членам родини. Фактичні обставини життя ОСОБА_7 повністю заперечують чинність оспорюваного договору довічного утримання, оскільки така ніколи не потребувала додаткового утримання від сторонніх людей та належний додатковий догляд могла собі забезпечити власним коштом, не втрачаючи свого майна, яке заповіла своєму племіннику ОСОБА_6 . Вважає, що оспорюваний договір суперечить останній волі ОСОБА_7 , тому такий є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, онак надіслав на адресу суду письмові пояснення, в яких погодився з позовними вимогами. Вважає, що стан здоров`я та безпомічність ОСОБА_7 зумовили її згоду на допомогу колишньої подруги, переконаний, що вона не розуміла, який документ підписала та неусвідомлювала свої дії.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство відповідно до ст. 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2013 року проживала одна у квартирі АДРЕСА_1 , її рідна сестра ОСОБА_1 та племінниця ОСОБА_5 проживали у м.Харкові, а племінник ОСОБА_6 у с.Баланівка Вінницької області.

ОСОБА_7 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

11 лютого 2019 року ОСОБА_7 уклала нотаріально посвідчений заповіт, яким заповіла все своє майно своєму племіннику ОСОБА_6 .

Відповідно до листа заступника головного лікаря 5-ої міської клінічної поліклініки м.Львова, 05.07.2018 ОСОБА_7 оформлено медичний висновок про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі відповідно до листа Залізничного відділу соціального захисту від 21.06.2018 № (Діагноз: Остеохондроз з больовим синдромом, порушення функції ходи. ІХС.ГХ ІІст. Неопроцес підшлункової залози). 10.04.2019 оглянута сімейним лікарем вдома. На момент огляду загальний стан хворої важкий, хвора лежача. Свідомість ясна, в контакт вступає. Діагноз: C-r pancreas? Вторинна анемія важкого ступеня. Кахексія. ІХС. Дифузний кардіосклероз. ГХ II ст., 2 ст., ризик високий. СН ІІ А ст. Остеохондроз шийного та попереково-крижового відділу хребта.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 була інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням та системно хворіла, внаслідок чого потребувала постійної сторонньої допомоги та утримання. Зазначена обставина підтверджується результатами обстежень, а також медичною карткою амбулаторного хворого.

З пояснень сторін, третіх осіб встановлено, що ОСОБА_7 внаслідок заначеного вище захворювання останні два роки потребувала постійної сторонньої допомоги та утримання. 15 лютого 2019 року ОСОБА_7 була перевезена племінником ОСОБА_6 у с.Баланівка Вінницької області, а 28 березня 2019 року повернулась додому у м.Львів. З того часу відповідачка ОСОБА_3 здійснювала постійний догляд за тяжко хворою ОСОБА_7 , що підтверджується показами сторін та третіх осіб.

8 квітня 2019 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., зареєстрований в реєстрі № 528, за умовами якого відчужувач ОСОБА_7 передала у власність набувачеві ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач ОСОБА_3 зобов`язалася надавати відчужувачу ОСОБА_7 довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування), що включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами на підставі рецептів, виданих лікарями, але не може перевищувати 12000 грн. на рік; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; надання будь-якої іншої допомоги, що стосується догляду відчужувача (прибирання, готування їжі, догляд у випадку хвороби).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла у віці 78 років у м.Львові.

Згідно з висновком щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання та лікарського свідоцтва про смерть № 230 від 20.04.2019 вбачається, що причиною смерті ОСОБА_7 є хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ступеня, коронарокардіосклероз, атеросклеротична хвороба серця.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я.

Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, проте розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувана не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в установленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Згідно до статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Позивач в обґрунтування поданого позову посилається на те, що укладання померлою ОСОБА_7 спірного правочину було здійснено під впливом тяжких для останньої обставин, а саме через тяжку хворобу, необхідністю догляду, відсутністю рідних та на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки потреби в його укладенні в померлої не було, так як вона отримувала пенсію та мала власні заощадження.

Суд не погоджується з доводами позивача в обґрунтування позову, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи зі змісту статей 203, 744 ЦК договір довічного утримання вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі істотні умови, нотаріально його посвідчивши.

Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, при цьому для визнання такого правочину недійсним позивач повинен надати суду належні та допустимі докази, які свідчать про те, що: у особи, яка вчинила правочин, були наявні тяжкі обставини; правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на час укладання спірного договору ОСОБА_7 діяла внаслідок тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних для неї умовах.

Так, свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вона працює сімейним лікарем 5-ої міської комунальної поліклініки та мала укладену декларацію з померлою ОСОБА_7 , у якої з 2017 року була підозра на онкологічне захворювання, але в зв`язку з відмовою ОСОБА_7 від здачі аналізів остаточно діагноз підтверджений не був. ОСОБА_7 була тяжко хворою, потребувала постійного догляду та допомоги, сама обслуговувати себе не могла. Померла за пару місяців до смерті виїхала зі Львова до свого племінника, але потім в дуже тяжкому стані повернулась назад до Львова. Родичі ОСОБА_7 їй не відомі, але знає ОСОБА_3 , яка доглядала за хворою ОСОБА_7 перед її смертю. Зазначила, що відповідачка викликала її до хворої ОСОБА_7 , яка потребувала сторонньої допомоги, як у формі коштів, так і допомоги при обслуговуванні. Коли ОСОБА_7 ставало гірше, ОСОБА_3 дзвонила їй та консультувалася як полегшити стан хворої. Відзначила, що остання в період, коли її доглядала відповідачка, була нагодована, доглянута, без пролежнів, забезпечена всіма необхідними медикаментами та харчуванням. Про будь-яких інших осіб, в тому числі і родичів, які б надавали допомогу ОСОБА_7 їй не відомо. Померла ОСОБА_7 була весь час при здоровому розумі, все усвідомлювала, жодних препаратів, які б впливали на свідомість їй не призначалися.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що вона є соціальним працівником та надавала допомогу померлій ОСОБА_7 в період з липня 2018 року по лютий 2019 року, оскільки така була одинокою, хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Як соціальний працівник вона відвідувала ОСОБА_7 два рази на тиждень, купувала їй продукти, ліки. Зазначила, що померла була тяжко хворою, не могла самостійно рухатися, але все усвідомлювала та розуміла значення своїх дій. Підтвердила, що ОСОБА_7 отримувала посилки від своєї сестри з Харкова, але такої в помешканні останньої ніколи не бачила. Перестала приходити до ОСОБА_7 в лютому 2019 року, так як вона переїхала жити до племінника в іншу область.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що була сусідкою померлої ОСОБА_7 і тривалий період часу близько спілкувались з нею. Відповідачку ОСОБА_3 знає, оскільки вона доглядала за померлою ОСОБА_7 перед її смертю. Із позивачкою ОСОБА_1 вона не знайома і ніколи її не бачила. Зазначила, що ОСОБА_7 після смерті свого єдиного сина залишилася проживати одна, інколи допомогу їй надавала похресниця ОСОБА_9 . Після перелому ноги ОСОБА_7 вже не могла самостійно пересуватись, а тому вона, як сусідка, допомагала їй з купівлею продуктів, хатнім прибиранням та годуванням. В лютому 2019 року ОСОБА_7 поїхала на Вінниччину до свого племінника, який через пару тижнів повернув її назад додому в м.Львів та залишив одну безпомічну в квартирі без продуктів харчування. Померла їй говорила, що у племінника їй було погано, так як за нею там ніхто не доглядав. Ствердила, що останні місяці життя ОСОБА_7 за нею доглядали ОСОБА_3 разом з чоловіком, а після смерті останньої вони займалися її похованням, при цьому нікого з родичів на похороні не було.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що він, його дружина і мама протягом тривалого часу допомагали одинокій сусідці ОСОБА_7 , яка тяжко хворіла, приносили їй їжу, прибирали в помешканні. Зазначив, що ОСОБА_3 та її чоловік доглядали хвору ОСОБА_7 останні місяці її життя, а родичі не доглядали та на похороні навіть не були.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що була сусідкою померлої ОСОБА_7 . Свердила, що ОСОБА_3 та її чоловік доглядали хвору ОСОБА_7 останній місяць її життя, постійно приходили до неї, при цьому дзвонили в її домофон щоб відкрити вхідні двері будинку, так як домофону в помешканні ОСОБА_7 не було.

Свідок ОСОБА_17 суду повідомила, що вона працює поштаркою та, обслуговуючи мешканців будинку по АДРЕСА_1 , вона приносила ОСОБА_7 пенсію, розмір якої був невеликий, при цьому бачила у квартирі останньої відповідачку ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 суду повідомила, що знала ОСОБА_7 з 60-х років, вони були близькими подругами все життя. ОСОБА_7 була хресною мамою її доньки, а вона була хресною мамою її покійного сина. Після смерті сина ОСОБА_7 деякий час жила у неї в будинку в смт.Рудно, а після завершення ремонту повернулася жити у свою квартиру по АДРЕСА_4 . ОСОБА_7 хворіла протягом тривалого часу, останні два роки свого життя вона залишати своє помешкання самостійно не могла, потребувала сторонньої допомоги і догляду. В лютому ОСОБА_7 спеціалізованим автомобілем поїхала до свого племінника на Вінниччину, але повернулась, оскільки там нею ніхто не опікувався. Племінник привіз ОСОБА_7 до Львова та залишив її саму, лежачу та безпомічну у квартирі, після чого ОСОБА_7 подзвонила їй та повідомила, що повернулась до Львова і терміново потребує допомоги. В цей час позивачка ОСОБА_1 зв`язалась з нею телефоном та просила організувати догляд за лежачою ОСОБА_7 , а тому вона звернулась до своєї внучки ОСОБА_3 , яка і почала доглядати за ОСОБА_7 та надавати їй всю необхідну допомогу. На похороні родини померлої не було, всі витрати на лікування, організацію похорону несла її внучка ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що ОСОБА_7 була її хресною мамою, вона все життя спілкувалися з нею та при можливості допомагала останній, так як вона була одинокою, хворою і потребувала допомоги. Постійно доглядати за ОСОБА_7 вона не мала змоги, так як проживає в с.Рудно, а ОСОБА_7 мешкала у м. Львові. Повідомила, що ОСОБА_7 тяжко хворіла, потребувала постійного догляду, а тому поїхала до свого племінника на Вінниччину, який і мав її доглядати. В березні їй стало відомо про повернення ОСОБА_7 до м.Львова, що викликало у неї здивування, адже остання була лежачою, самостійно себе обслуговувати не могла, потребувала постійного догляду. Позивачку та її родичів вона не знала і ніколи не бачила, а весь догляд за ОСОБА_7 взяла на себе її донька ОСОБА_3 , яка також займалася її поховання.

Оцінюючи покази допитаних в судовому засіданні свідків, суд вважає, що причиною укладання спірного правочину ОСОБА_7 , яка в силу тяжкого захворювання потребувала постійного догляду, була необхідність в отриманні нею належного утримання, як у формі коштів так і допомоги при обслуговуванні.

Судом встановлено, що свої обов`язки відповідачка ОСОБА_3 за договором довічного утриманняналежним чином виконувала, забезпечила відповідний догляд за хворою ОСОБА_7 , організовувала її лікування, забезпечувала харчування і необхідними ліками, прибирала у квартирі, в цілому приділяла їй належну турбота та увага, що підтверджується показами лікаря ОСОБА_10 , сусідів померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , близької подруги ОСОБА_8 , похресниці ОСОБА_9 .

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Неналежне виконання набувачем умов укладеного договору довічного утримання судом не встановлено.

Суд вважає, що уклавши договір довічного утримання ОСОБА_7 хотіла саме таким чином розпорядитися належним їй майном, адже укладення договору відповідало її інтересам, а саме здійснення необхідного догляду та піклування за нею та надання відповідної допомоги в цьому.

Доводи позивачки, яка не була стороною оспорюваного договору, щодо задовільного матеріального становища померлої ОСОБА_7 в обґрунтування позову не мають правового значення у даній справі та ґрунтуються лише на припущеннях, адже факт продажу ОСОБА_7 квартири у 2013 році не посвідчує наявність коштів у неї в 2019 році, а розмір отриманої нею пенсії не був значним та таким, що би міг покривати всі її витрати.

Крім того, як встановлено судом, померла ОСОБА_7 потребувала стороннього постійного догляду та опіки, матеріальної допомоги, що вона не отримувала від родини, яка знаходилась поза межами Львівської області та надавати не могла в силу територіальної віддаленості від місця проживання ОСОБА_7 .

Судом було досліджено аудіо запис розмови померлої ОСОБА_7 та нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., що мала місце перед укладенням договору довічного утримання. Прослухавши даний аудіо запис, суд відзначає, що перед укладенням договору нотаріус Юрчук І.О. прибула до помешкання ОСОБА_7 з метою перевірки стану здоров`я та з`ясування її волі на укладення відповідного договору, при цьому нотаріус роз`яснила відмінність договору довічного утримання від заповіту, вияснила можливість ОСОБА_7 самостійно читати документ та встановила, чи дійсно ОСОБА_7 має намір укласти договір з ОСОБА_3 .

Відтак, у померлої ОСОБА_7 була потреба в укладенні договору довічного утримання, і як встановлено судом, була воля на його укладення саме з ОСОБА_3 .

Доказів того, що в момент укладення договору ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій чи не могла ними керувати матеріали справи не містять, хоча судом витребовувалась вся медична документації ОСОБА_7 , але від позивачки клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи не заявлялось.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Суд зазначає, що померла ОСОБА_7 була тяжко хворою, що власне і зумовлювало необхідність укладення нею договору довічного утримання, оскільки вона потребувала саме стороннього догляду, утримання, матеріальної та медичної допомоги.

Суд зазначає, що внаслідок укладення оспорюваного договору ОСОБА_7 зберегла право довічного проживання у квартирі, отримала належний догляд та утримання. Вказані обставини свідчать про те, що оспорюваний договір довічного утримання не є таким, що укладений на вкрай невигідних для ОСОБА_7 умовах, а навпаки він саме відповідав її інтересам, адже з позовом про його розірвання чи визнання недійсним ОСОБА_7 за свого життя не зверталась, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/21068/14-ц (провадження № 61-44752св18).

Укладаючи договір довічного утримання, сторони договору мали повну уяву про предмет договору та досягли згоди щодо всіх істотних умов, а твердження позивачки, яка не була стороною договору, про те, що потреби ОСОБА_7 в укладенні договору не було, є її особистим баченням волевиявлення ОСОБА_7 .

Суд зауважує, що проаналізувавши матеріали справи, вбачається, що померла ОСОБА_7 мала намір своє майно залишити саме особі, яка буде здійснювати догляд за нею, адже 11 лютого 2019 року оформила заповіт на третю особу ОСОБА_6 , який і забрав її до себе на Вінниччину 19 лютого 2019 року, але вже 29 березня 2019 року привіз її додому та залишив одну у квартирі в м. Львові, а відтак дії ОСОБА_7 на укладення договору довічного утримання були логічними та послідовними, адже вона хотіла саме отримати догляд та утримання, що і було забезпечено їй шляхом укладення спірного договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки належних та допустимих доказів на обґрунтування вимог про визнання договору недійсним як такого, що був вчинений особою під впливом тяжкої для відчужувача обставини і на вкрай невигідних умовах, позивачем суду не надано, як і не здобуто їх в ході розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.12, 81, 264-265 ЦПК України , ст.ст. 11, 15, 203, 233, 627, 638, 744-746, 729 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору довічного утримання (догляду), укладеного 8 квітня 2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального Юрчук І.А., зареєстрованого в реєстрі за №528 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Повне судове рішення складено 21.04.2021.

Суддя: