Ухвала

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 759/5447/18

провадження № 61-6924ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на постанову Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування збитків (майнової шкоди), заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 25 липня 2017 року на проспекті Г. Сталінграду у напрямку проспекту С. Бандери у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю його автомобіля «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Honda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року у справі № 756/10410/17 провадження за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених частиною другою статті 38 КУпАП. При цьому у зазначеній постанові вказувалося про те, що водії порушили правила дорожнього руху, що призвело до ДТП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі - АТ «СГ «ТАС»).

14 червня 2017 року він звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП та 28 листопада 2017 року із заявою про страхове відшкодування. 08 грудня 2017 року він знову звернувся до страхової компанії з проханням надати копії документів, що стали підставою для розрахунку суми збитків, на що отримав відповідь 26 січня 2018 року, у якій зазначалося, що збиток згідно зі звітом від 25 листопада 2017 року № 1542/17 Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-асистуюча компанія «Фаворит» (далі - ТОВ «ЕАК «Фаворит») становить 102 924,55 грн, але копії документів не додано.

Не погоджуючись з розрахунком, 30 січня 2018 року він направив відповідачу заяву про перегляд прийнятого рішення. Також, для об`єктивності розгляду справи він 26 жовтня 2017 року звернувся до СОД ФОП ОСОБА_4 та уклав два договори: № 675/10-17 про проведення експертної оцінки та № 675//10-17/1 про проведення експертної оцінки, на виконання яких складено звіт про визначення вартості майнового збитку, згідно з яким розмір майнового збитку склав 168 790,30 грн, який включає в себе пошкодження передньої частини автомобіля, та 125 168,90 грн, який вирахуваний з вартості пошкодження задньої частини автомобіля. Згідно зі страховим полісом розмір страхової суми на одного потерпілого становить 100 000,00 грн. У ДТП водій ОСОБА_2 спричинив йому майнову шкоду в сумі 168 790,30 грн, пошкодивши передню частину автомобіля, а вже потім водій ОСОБА_3 наніс додаткове пошкодження, у результаті чого знищив його автомобіль.

Оскільки страхова компанія виплатила йому лише 51 462,28 грн страхового відшкодування, то позивач звернувся до суду та просив стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС») 48 537,72 грн, із ОСОБА_2 - 68 790,30 грн та стягнути з відповідачів сплачений ним судовий збір в сумі 1 173,28 грн. Також додатково пояснив, що автомобіль він вже продав.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу виплачена передбачена законом сума страхового відшкодування в сумі 51 462,28 грн.Суд не взяв до уваги звіти про визначення вартості матеріального збитку № 675/10-17 та № 675/10-17/1, складені СОД ФОП ОСОБА_4 , оскільки відповідно до пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 24 листопада 2003 року №42/5/2092, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду колісних транспортних засобів (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, а у разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Судом встановлено, що відповідачі для проведення огляду та складення звіту не викликалися.

Також на момент розгляду справи позивачем реалізовано транспортний засіб «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що позивач також повідомив експерта, а відповідачі заперечували про проведення судової експертизи на підставі матеріалів справи без огляду транспортного засобу, оскільки вважали, що об`єктивно неможливо буде відповісти на поставлені судом питання експерту, оскільки наявні у матеріалах справи висновки спеціалістів різняться за встановленими в них обставинами, що не надасть можливість встановити дійсні обставин справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за договором (Полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/4016844 у сумі 48 537,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість майнової шкоди у сумі 22 795,67 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції обмежив право позивача на забезпечення доказів, не надаючи можливість експерту з спеціальними технічними знаннями та досвідом встановити розмір майнових збитків, завданих позивачу, тоді як сам судовий експерт зазначав на можливість проведення експертизи без об`єкту дослідження, але відповідачі також заперечували проти надання дозволу на проведення судової експертизи, тим самим позбавили себе можливості спростувати наданий позивачем звіт. При цьому, звіт, складений на замовлення страховика, не відповідає чинному законодавству та отриманий незаконним способом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вартість майнових збитків, завданих власникові автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за пошкодження передньої частини станом на 25 липня 2017 року складала 122 795,67 грн. Оскільки ПАТ «Страхова група «ТАС» добровільно сплачено 51 462,28 грн відповідно до страхової суми за полісом АК/4016844, яка становить 100 000,00 грн, то із ПАТ «Страхова група «ТАС» підлягає до стягнення 48 537,72 грн, а із ОСОБА_2 - 22 795,67 грн.

22 квітня 2021 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів в розмірі 117 328,02 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими з урахуванням того, що практика розгляду судами таких спорів є усталеною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на постанову Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування збитків (матеріальної шкоди), заподіяної джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик