справа №619/4086/20
провадження №2/619/138/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю: секретаря судового засідання Ломанової І.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та про визнання права власності.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та про визнання права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що його батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 10.03.2020 серія НОМЕР_1 , реєстровий №34.

Після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. з заявою про прийняття спадщини, так як є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті батька.

Саме тоді позивач дізнався, що батько ще за життя залишив заповіт.

До складу спадкового майна входить: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько був старенький, позивач йому допомагав, постійно за ним доглядав. Крім того, зробив йому документи, паспорт, в нього він був відсутній, та допоміг переоформити будинок після смерті матері, що підтверджується заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09.11.2012.

За життя батька, позивач доглядав за ним, готував йому їжу, привозив продукти харчування, приділяв увагу, так як батько був старенький.

Відповідачка ніякої допомоги батьку щодо утримання не надавала, проживає дуже далеко у Тернопільській області, до батька не приїжджала, тому позивач просить усунути відповідачку від права на спадкування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, як докази в справі, приходить до наступного.

Судом було достовірно встановлено, що на підставі заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09.11.2012 за ОСОБА_4 було визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 13-15).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №34. (а.с. 9).

На день смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , де батьками зазначено: батько ОСОБА_4 ; мати ОСОБА_7 . (а.с. 53).

Відповідно до ксерокопії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_8 , 03 листопада 1993 року уклала шлюб та змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ». (а.с. 54).

За життя згідно копії заповіту від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на випадок своєї смерті призначив спадкоємицею всього його майна, яке на день його смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М. за реєстровим №3665 (а.с. 17).

Позивачем ОСОБА_11 суду не надано жодного доказу стосовно того, що вищевказаний заповіт скасований або визнаний недійсним.

Позивач ОСОБА_1 вважає себе сином померлого ОСОБА_4 .

Згідно ксерокопії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками зазначено: батько - ОСОБА_12 , мати ОСОБА_13 . (а.с. 76).

Суд звертає увагу на те, що у вищевказаному свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 його батьком не вказаний ОСОБА_4 , а вказана інша особа ОСОБА_12 . Доказів про те, що це є одна і та ж особа позивач суду не надав.

Визначення походження дитини передбачено главою 12 Сімейного кодексу України.

У відповідності ст. 125 СК України визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Позивачем ОСОБА_1 суду не надано свідоцтво про встановлення батьківства, згідно до якого б ОСОБА_4 встановив своє батьківство відносно ОСОБА_1 , або рішення суду про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства, що передбачено ст.ст. 128, 130 СК України.

Згідно довідки, виданої в.о. старости с. Черкаська Лозова с-ща Лісне Малоданилівської селищної ради Шабалтаса П.П. від 26.08.2020 №02-15/1291, зазначено, що ОСОБА_1 поховав свого батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . (а.с. 5).

Вищевказана довідка не є належним та допустимим доказом батьківства ОСОБА_4 відносно позивача ОСОБА_1 .

Після смерті батька позивач звернувся із відповідною заявою 19.08.2020 року про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріної В.В. в установлений законом строк (а.с. 16), але відповіді нотаріуса до справи не залучив, тобто не вказав з яких підстав він не отримав свідоцтво про право власності в нотаріальній конторі.

Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що знала ОСОБА_4 більше 10 років. Жив він один, йому потрібна була допомога. Пенсію ОСОБА_4 не отримував. Позивач ОСОБА_15 ображав, забирав його пенсію, принижував. ОСОБА_4 говорив, що ОСОБА_16 бив його, а ще говорив, що у нього є дочка, на яку він заповіт оформив. ОСОБА_9 помер, його тіло забрав ОСОБА_16 , поховав і не повідомив навіть племінницю померлого, яка мешкає в П`ятихатках. ОСОБА_3 допомагала батькові, присилала грошові кошти батькові.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 пояснила суду, що ОСОБА_4 її двоюрідний дід. Позивача ОСОБА_1 бачить вдруге в своєму житті. ОСОБА_16 приходив до неї років 12 тому, просив документи на будинок ОСОБА_4 . У свідка знаходиться паспорт ОСОБА_4 , т.я. він його приніс разом з документами на будинок. ОСОБА_1 бив дідуся, т.я. він гроші йому не давав. Дідусь скаржився на ОСОБА_16 , при цьому говорив, що об`явився син. Після смерті діда, вона спілкувалася по телефону з ОСОБА_16 , він просив у неї номер телефону ОСОБА_3 . Про смерть ОСОБА_4 свідок дізналася в середині березня 2020 року, так як раніше позивач про смерть ОСОБА_4 нікому не повідомив. Свідку відомо, що за життя померлий ОСОБА_4 оформив на все своє майно заповіт на доньку ОСОБА_3 . Дід не признавав ОСОБА_18 , як сина.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 пояснив суду, що ОСОБА_4 жив напроти нього, близько вони не спілкувалися. Померлий ОСОБА_4 весь час жив один, жодних співмешканок з ним не проживало. ОСОБА_15 інколи приїжджав до батька, питав як він. В березні 2020 року свідок звернув увагу, що на подвір`ї та на вулиці біля будинку ОСОБА_4 не чищений сніг. Він повідомив про це ОСОБА_16 , який прибув з дільничним інспектором на наступний день. Вони зайшли у двір до ОСОБА_9 , в будинок свідок не заходив, але бачив, що ОСОБА_4 лежав в коридорі. ОСОБА_9 свідку особисто не говорив, що має сина ОСОБА_18 , а позивач ОСОБА_15 навпаки говорив, що ОСОБА_4 його батько.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі, якщо заповітом не охоплено усієї спадкової маси, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року № 7.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд зазначає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 554/5287/18, від 05 квітня 2018 року у справі №205/8894/16-ц, від 31 жовтня 2018 у справі №589/3209/16-ц).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог вказував на наявність підстав для застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 1224 ЦК України, якою передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Так, згідно з частиною шостою статті 1224 ЦК України положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 є спадкоємицею за заповітом, а не за законом, тому вимоги ст. 1224 ЦК України на неї не поширюються

Згідно заповіту від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на випадок своєї смерті призначив спадкоємицею всього його майна, яке на день його смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Необхідно зазначити, що заповіт є внутрішнім волевиявленням спадкодавця, який вважав за необхідне залишити все своє майно, яке на день його смерті виявиться йому належним, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося саме ОСОБА_3 , в свою чергу позивачем не доведено, що останній має право на обов`язкову частку.

Таким чином, ч. 5 ст. 1224 ЦК України в даному випадку не може бути підставою для усунення від спадкування спадкоємця за заповітом.

В якості доказу того, що ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_1 останній надав суду розписку ОСОБА_4 про те, що останній зобов`язується повернути 800 грн. за позов та юридичні послуги сину ОСОБА_1 та зобов`язується поштукатурити йому будинок, де він живе.

Зазначений доказ суд вважає неналежним, так як не відомо хто писав розписку, коли писав розписку, підпис на розписці відсутній, копія розписки не засвідчена належним чином. Висновок почеркознавчої експертизи про те, що саме ОСОБА_4 її писав суду не наданий.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_18 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування та про визнання права власності не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1224, 1233, 1234, 1261-1265 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_18 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення 30 квітня 2021 року.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. О. Якименко