КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/403/17
Провадження № 2/488/42/21 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

за участю секретаря - Глубоченко О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка - ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати недійсним договір позики, який був укладений 01.12.2005 р. між відповідачами по даній справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування свого позову позивачка вказала, що у період з 2003 по 2008 роки вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , і у цей час вони вирішили придбати житловий будинок АДРЕСА_1 . У зв`язку із цим батько позивачки - ОСОБА_5 продав належну йому квартиру і отримані від продажу кошти передав позивачці для придбання будинку. Проте цих коштів не вистачало, і тому позивачка 05.12.2005 р. оформила кредит в АКІБ «УкрСиббанк», а відповідач ОСОБА_2 виступив поручителем за належне виконання нею кредитних зобов`язань.

Позивачка зазначає, що вказаний будинок був придбаний не за кошти подружжя, а на кошти її батька та кредитні кошти, які вона виплачувала особисто.

У 2016 році позивачка звернулась до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку по АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю. Під час розгляду судом даної справи позивачка дізналась про те, що 01.12.2005 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого останній позичив 20 000 доларів США для купівлі вказаного житлового будинку.

Позивачка вказує, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 не укладав будь-яких договорів позики, і позивачка як дружина позичальника, на це не надавала своєї згоди, тому просить визнати недійсним договір позики від 01.12.2005 р.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі також надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК).

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частиною п`ятою даної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, та у відповідності до вимог частини шостої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).

Сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям врегульовані Сімейним кодексом ( далі СК ) України.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовідносини пов`язані із укладанням та виконанням правочинів, а також захист права власності, врегульовані Цивільним Кодексом ( далі ЦК ) України.

Так, частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонни ( ч.1 ст.207 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу ( ч.1 ст. 215 ЦК України).

Правовими підставами визнання договору позики недійсним позивач визначає його фіктивність, тобто у відповідності до ч.1 ст. 234 ЦК України, правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків які обумовлені цим договором.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи , зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Доводи позивача, викладені в позові стосовно фіктивності правочину, який був укладений між відповідачами, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а також підтверджуються визнанням відповідачами таких обставин.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" N 9 від 06.11.2009 року, якщо сторонами не вчинено будь яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання такого правочину недійсним без застосування будь яких наслідків.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання договору позики від 01.12.2015 року недійсним суд знаходить обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України у випадку задоволення позову з відповідачів на користь позивачки належить стягнути понесені нею судові витрати. Проте суд враховує заяву позивачки про те, що вона просить не відшкодовувати їй судові витрати, а тому не стягує їх з відповідачів по даній справі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати договір позики, укладений 01 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , паспорт: НОМЕР_1 , виданий Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, адреса: м. Миколаїв, вул. Адмірала Лазарева, 132.

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Л.І. Селіщева