Ухвала

23 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 460/291/14-ц

провадження № 61-16789ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа Банк», яка підписана представником Блажевським Петром Івановичем, на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступник акціонерне товариство «Альфа Банк», третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, про визнання недійсним іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Альфа Банк», Банк), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни, про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 17 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л. В., зареєстрованого за №1674.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 17.04.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрований за № 1674. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 107,30 грн.

АТ «Альфа Банк» засобами поштового зв`язку подало 10 листопада 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Блажевським П. І. , на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року касаційну скаргу АТ «Альфа Банк» залишено без руху, надано строк на усунення недоліків касаційної скарги і запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надати докази поважності причин його пропуску, а також сплатити судовий збір. Зокрема, заявник зазначав, що про існування повного тексту оскарженої постанови апеляційного суду Банку стало відомо із сайту Єдиного державного реєстру судових рішень 10 листопада 2020 року, а тому доказом отримання указаного рішення банком є дата, зазначена на роздруківці оскаржуваної постанови.

На виконання ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2020 року Банк направив матеріали на усунення недоліків, а саме: квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій зазначив, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року відділом діловодства Банку отримано 15 червня 2020 року та скеровано в архів, Блажевський П. І. , як представник Банку, ознайомився з указаним судовим рішенням лише 10 листопада 2020 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Також посилався на карантинні заходи, як на підставу пропуску строку на касаційне оскарження, а також на отриманий ним 16 грудня 2020 року позитивний тест ПЛР на COVID-19.

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року вищевказані підстави для поновлення строку визнано неповажними. Запропоновано надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку.

У визначений в ухвалі Верховного Суду від 08 лютого 2021 року строк, заявник надіслав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року. Клопотання повторно обґрунтовує тим, що Банком отримано постанову апеляційного суду 15 червня 2020 року, а саме відділом діловодства, і скеровано за іншою адресою, ніж знаходиться офіс представника Банку, а також посилається на карантинні заходи.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене 16 березня 2020 року. Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року. Банком отримано оскаржену постанову апеляційного суду 15 червня 2020 року, що підтверджується копією конверту. Касаційна скарга Банку здана до поштового відділення 10 листопада 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою на поштовому конверті, тобто майже через 5 місяців з дня отримання оскарженого рішення апеляційного суду.

Зазначені АТ «Альфа-банк» обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження судом не можуть бути визнані поважними, оскільки надані докази не підтверджують поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги Банком і не є такими, які об`єктивно унеможливлювали подання касаційної скарги у визначений законом строк.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Положення аналогічного змісту містить також частина третя статті 393 ЦПК України.

Оскільки, зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Альфа Банк», яка підписана представником Блажевським Петром Івановичем, на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступник акціонерне товариство «Альфа Банк», третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, про визнання недійсним іпотечного договору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов