Справа № 639/2590/21
Провадження № 2-о/639/71/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання - Пивоварова Т. В.,

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника - адвоката Зайцевої О. О., заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи - адвоката Коротенка О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 639/2590/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися більш, ніж на десять метрів до місця проживання (перебування), навчання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вони за рішенням матері, ОСОБА_5 , перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування зазначено, що 20.11.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано шлюб, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після фактичного припинення шлюбних відносин, діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , та перебувають на її повному утриманні. Після припинення спільного проживання з ОСОБА_2 , у останнього з`явилася можливість перебувати з дітьми наодинці, після чого ОСОБА_2 під час прогулянок з дітьми, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проявляв психологічний тиск та застосовував до дітей фізичне насильство з нанесенням тілесних ушкоджень.

Заявник звернулася в Комітет по справам сім`ї та дітей, де за результатами оцінки психологічного стану дитини ОСОБА_3 , 2016 року народження, психологом підтвердились факти фізичного та психологічного тиску батька, ОСОБА_2 , по відношенню до малолітніх дітей. Також заявником ініційовано обстеження та оцінка психологічного стану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті яких виявлено, що в уявленні дитини образ біологічного батька, ОСОБА_2 , пов`язаний з тривогою та страхом. У зв`язку з чим ОСОБА_1 21.07.2020 подала до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області відповідну заяву, в якій вона повідомляла про систематичне застосування фізичної сили, вчинюване ОСОБА_2 по відношенню до їх спільних малолітніх синів, та просила вжити заходів для припинення такого насильства та запобігання такому. За подією по відношенню до ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

18.09.2020 Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Проте, наразі постанова оскаржена правопорушником та не набула законної сили, але, на думку ОСОБА_1 , навіть оскаржувана оцінка судді щодо обґрунтованості адміністративного матеріалу є достатньо певним доказом великої вірогідності існування в особі батька, ОСОБА_2 загрози для малолітніх дітей, 2016 та 2018 року народження, від якої необхідно захистити дітей до ухвалення остаточного судового рішення. Тому, заявник вважає, що з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення насильства щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис.

20.04.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято заяву до розгляду, відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 18-19).

Заявник та представник заявника - адвокат Зайцева О. О., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Заінтересована особа та представник заінтересованої особи - адвокат Коротенко О. І., який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні заперечували щодо викладених обставин у заяві та проти задоволення заяви, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, оскільки ОСОБА_2 завжди контролює свої дії, натомість ОСОБА_1 перешкоджає йому бачитись з дітьми та взагалі хоче позбавити його батьківських прав.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що визнано учасниками процесу, а також підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.02.2016 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, та серії НОМЕР_2 , виданого 01.08.2018 Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 14, 15).

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2020 та 17.08.2020 Центром логопедії та психології проведено оцінку психологічного стану дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Метою обстеження була оцінка загального емоційного стану дитини, його реакцій на внутрішні сімейні стосунки, на батька. В ході психологічного тестування виявлено, що в уявленні ОСОБА_3 образ біологічного батька ОСОБА_2 пов`язаний з тривогою та страхом. Асоціативно цей образ відповідає поняттям «загроза», «кривда», «страх». Зі слів ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 відносно нього та брата ОСОБА_4 вчинялись факти фізичного насильства та насильства сексуального характеру. У зв`язку з можливістю психологічного травмування дітей зустрічі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з біологічним батьком ОСОБА_2 категорично не рекомендовані психологом (а.с. 7, 8).

З 26.08 до 28.08.2020 фахівцем Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новобаварського району м. Харкова за участю спеціаліста Служби у справах дітей по Новобаварському району м. Харкова проведено оцінювання потреб сім`ї ОСОБА_1 , соціальна картка № 417, за результатами якого зроблено висновок, що основний чинник, що спричиняє складні життєві обставини в родині - жорстоке поводження батька ОСОБА_2 з синами, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 6). Вказаний висновок є додатком 1 до Акту оцінки потреб сім`ї/особи № 586 від 26.08.2020. Однак вказаний акт суду заявником та його представником не надано, його зміст невідомо.

18 вересня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесено постанову у справі № 639/5611/20 (провадження № 3/639/1715/20), якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн (а.с. 10-12).

Однак, дана постанова не набрала законної сили, справа наразі перебуває в Харківському апеляційному суді за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представником заінтересованої особи надано копію висновку за результатами психологічного дослідження з використанням поліграфа від 16 січня 2021 року, відповідно до якого на замовлення телеканалу СТБ медіаконгломерат «StarLightMedia» 16 січня 2021 року проведено дослідження ОСОБА_2 та зроблено висновки, що показання ОСОБА_2 є достовірними стосовно того, що він не бив, не штовхав з силою, що призводило до падіння та ударів головою, не розбещував своїх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також не відчував сексуального потягу до них.

Предметом доказування у даній справі є вчинення по відношенню до спільних дітей заявника та заінтересованої особи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (частина перша статті 350-3 ЦПК України).

Згідно з пунктами 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства.

Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявна в матеріалах справи копія постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2020 про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та притягнення його до відповідальності не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, на який посилався заявник та її представник, з огляду на те, що постанова не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному суді, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що наразі вказана постанова суду не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 насильства відносно синів заявника та заінтересованої особи, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Крім того, із наданих заявником результатів оцінки психологічного стану дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та висновку оцінки потреб сім`ї не вбачається можливим встановити дійсність завдання тілесних ушкоджень дітям, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вчинення відносно них насильства сексуального характеру.

Результати оцінки психологом психологічного стану дитини, ОСОБА_3 , ґрунтується на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороною - заявником ОСОБА_1 ; психолог особисто не спілкувалася з батьком дитини. Тобто, надані заявником докази не містять достатньої інформації, що зацікавлена особа ОСОБА_2 дійсно вчинив домашнє насильство та є беззаперечним кривдником.

Оцінивши усі докази у сукупності суд встановив, що сам факт постійного звернення заявника до різних органів, з підстав вчинення до її дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та зацікавленою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до їхніх з заявником дітей домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявник не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису, в зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 265, 293, 294, Глави 13 Розділу IV ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 27.04.2021.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк