Провадження № 2/161/568/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Мартинюка С.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку цивільну справу № 161/11408/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ТзОВ «Любарт» про стягнення заборгованості по зарплаті та суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з ТзОВ «Фірма Любарт» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 02 березня 2011 року по 29 травня 2020 року в сумі 240 588,00 гривень. Стягнути з ТзОВ «Фірма Любарт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, який станом на день подання позовної заяви становить 5 381,40 гривень та стягнути судові витрати з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснив, що відповідачем не було вжито жодних заходів для нарахування та виплати заробітної плати. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Щодо позовної вимоги в частині стягннення з ТзОВ «Фірма Любарт» на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати за період з 02 березня 2011 року по 29 травня 2020 року в сумі 240 588,00 гривень, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 115 КЗпП України Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до протоколу № 1/2011 загальних зборів учасників ТзОВ «Фірма Любарт» від 28 лютого 2011 року, ОСОБА_1 , який є позивачем по справі, призначено на посаду директора ТзОВ «Фірма Любарт».

Відповідно до наказу «про звільнення директора та призначення нового директора» від 02 березня 2011 року, прийнято на посаду директора ТзОВ «Фірма Любарт» ОСОБА_1 .

При цьому, стороною позивача не було надано суду витягу (виписки) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо наявності зареєстрованих відомостей про ОСОБА_1 як керівника ТзОВ «Фірма Любарт» за період з 02 березня 2011 року по 29 травня 2020 року.

29 травня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з посади директора ТзОВ «Фірма Любарт». Представником відповідача дана обставина була визнана, та не заперечувалась, внаслідок чого не підлягає доказуванню.

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Правила нарахування заробітної плати трудовим законодавством не регламентовано. У cт. 115 КЗпП України визначено лише порядок її виплати, - не рідше двох разів на місяць.

Водночас, організація обліку нарахування та виплати заробітної плати відображається в документах бухгалтерського обліку та податкової звітності.

Так, обов`язок платників податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів встановлено пп. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документи фінансової звітності підписують керівник і бухгалтер підприємства. Жодних винятків для випадку, коли обидві ці функції поєднує один працівник, закон не передбачає.

Згідно з ч. З ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

Разом з тим, відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Тобто бухгалтер відповідає за ведення обліку згідно з вимогами, встановленими законодавством, а директор як уповноважена особа власника - за організацію обліку.

Згідно п. 168.1.1 розділу IV Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПКУ.

При цьому якщо оподаткований дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені Податковим кодексом для місячного податкового періоду (пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Кодексу).

Крім цього, податковий агент згідно до пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу зобов`язаний подавати у строки, встановлені для податкового кварталу, податковий розрахунок (форма № 1 ДФ) до контролюючого органу.

Відповідно до п. 2.2 Порядку №4 визначено, що податковий розрахунок (форма №1ДФ) подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи (заробітна плата) платникам податку податковий агент протягом звітного періоду.

У разі, якщо сума заробітної плати не була отримана працівником з каси підприємства в установлений строк, вона підлягає депонуванню.

Йдеться про те, що при нарахуванні заробітної плати (брутто) працівнику з неї автоматично сплачуються податки і збори. Тільки після сплати останніх, заробітна плата (нетто) виплачується працівнику.

Таким чином, якщо заробітна плата нарахована, але не виплачена, з неї все одно сплачуються податки та збори, про що залишаються відповідні письмові докази у формі податкової звітності.

Якщо заробітна плата після сплати податків не виплачена, то вона у податковій звітності фіксується як заборгованість по заробітній платі і подається до Державної фіскальної служби.

З вказаного слідує, що стягненню підлягає тільки нарахована на підставі первинних документів, але невиплачена заробітна плата.

Наявні у матеріалах справи копії документів фінансової та податкової звітності ( том 1, а.с. 24-203) підтверджують інформацію про ненарахування заробітної плати позивачу та відповідної суми утриманої з неї податків.

Таким чином, заборгованість по заробітній платі у ТзОВ «Фірма Любарт» перед ОСОБА_1 за спірний період відсутня.

У зв`язку з вищевикладеним, та встановленими обставинами справи, жодних фактів, які б підтверджували нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , як директору ТзОВ «Фірма Любарт» немає, а отже відсутні правові підставі для виплати та стягнення заробітної плати, яка не була нарахована.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з ТзОВ «Фірма Любарт» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, який станом на день подання позовної заяви становить 5 381,40 гривень, то суд звертає увагу, що вказана позовна вимога є повністю похідною від позовної вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати.

При цьому, судом достовірно встановлено, що взагалі відсутні факти, які б підтверджували нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , як директору ТзОВ «Фірма Любарт». А також встановлена відсутність правових підстав для виплати та стягнення заробітної плати, яка йому навіть не була нарахована.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову і в цій частині.

Керуючись ст. 115 КЗпП України, ст. ст.12, 76 - 80, 82, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ТзОВ «Любарт» про стягнення заборгованості по зарплаті та суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному об`ємі

складено 26 квітня 2021 року.

Суддя В.В. Ковтуненко