ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1339/21 Справа № 212/5364/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року, ухваленого суддею Чайкіним І.Б. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 28 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі Відповідач, ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що в період з 28.04.2000 року по 07.05.2001 року, з 24.05.2004 року по 06.06.2019 року він працював на різних посадах на структурних підрозділах, що входять до ПрАТ «СУХА БАЛКА».

Під час роботи на підприємстві відповідача з ним трапилося два нещасних випадки у 2005 році та 2015 році.

Окрім травм, він також отримав професійне захворювання, причиною яких стала робота на підприємстві ПрАТ «СУХА БАЛКА».

Висновком МСЕК від 10.01.2006 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом, інвалідність не встановлена.

При наступному переогляді висновком МСЕК від 02.06.2020 року позивачу було встановлено 65 % втрати професійної працездатності, з яких 55% - по хронічним захворюванням та 10% - по нещасному випадку (трудове каліцтво) 2005 року та третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2021 року.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що порушено звичайний уклад його життя, змушений постійно звертатися в лікувальні заклади, щоб зняти біль, відчуває порушення душевної рівноваги, поганий сон на фоні сильних больових відчутів. Також зазначає, що покращення його здоров`я не відбувається, а навпаки погіршується.

Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 306 995, 00 грн., яку просив стягнути з відповідача, а також відшкодувати судові витрати пов`язані з отриманням правничої допомоги у розмірі 3000, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь держави судовий збір в розмірі 950 гривень.

Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 928 гривень 50 копійок.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Суха Балка» вказує на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, відповідач зазначає, що ПрАТ «Суха Балка» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоровя та заподіянню моральних страждань позивачеві, суд першої інстанції помилково зробив висновок про обов`язок підприємства відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 .

Скаржник наголошує на тому, що позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи позивача в цих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 Закону України «Про охорону праці».

Вказав, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, що робота на підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів(підвищена вібрація, пил, знижена температура, шум, тощо) усунути ці фактори не можливо, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються підвищеною оплатою праці, пільговою пенсією, додатковими відпустками, скороченим робочим часом і позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.

Окрім того, скаржник вважає, що стягнута судом сума моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, є необґрунтованою та явно завищеною.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неврахування висновків Верховного Суду з аналогічних справ щодо розміру відшкодування моральної шкоди, ставить питання про зміну судового рішення та збільшення суми моральної шкоди до заявлених у позові вимог, а також збільшити стягнутий судом розмір витрат на правничу допомогу з 928,50 грн. до 3000 грн.

Позивач вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував того факту, що визначени ним сума відшкодування моральної шкоди є домірною його моральним стражданням, які він отримує внаслідок двох випадків трудового каліцтва та отриманих на підприємстві відповідача професійних захворювань, а також не врахував значну ступінь втрати професійної працездатності, що становить 65%.

Скаржник зазначає, що розмір моральної шкоди в сумі 306995 грн. він визначив, виходячи із глибини, характеру, тривалості його душевних страждань та нервових переживань, заподіяного йому трудового каліцтва внаслідок 2-х виробничих травм, стажу роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці (16 років), ступінь втрати професійної працездатності, погіршення його здібностей, усвідомлення того, що стан здоровя вже ніколи не відновиться, тому просить збільшити розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог.

Окрім того, позивач не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу, які суд стягнув на його користь, вказуючи на те, що він надав суду всі належні та допустимі докази, якими підтверджується фактичний розмір витрат в сумі 3000 грн., при цьому звертає увагу, що відповідач не звертався до суду із клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить відмовити скаржнику в задоволення його апеляційної скарги.

У відзиві відповідача на апеляційну скаргу позивача, ПрАТ «Суха Балка» просить відмовити в задоволенні скарги, задовольнити апеляційну скаргу відповідача з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги відповідача, з викладених у відзіві підстав, представника відповідача ОСОБА_3 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, підтримала апеляційну скаргу відповідача та просила її задовольнити в повному обсязі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг сторін і заявлених позовних вимог, відзивів на апеляційні скарги сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 протягом періодів з 28.04.2000 року по 07.5.2001 року та в період з 24.05.2004 року по 06.06.2019 року працював на різних посадах на шахті «Ювілейна», шахтобудівельному управлінні шахта ім.«Фрунзе» ПРАТ «СУХА БАЛКА».

05 червня 2019 року звільнений за станом здоров`я, що перешкоджає роботі, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 6-7).

13 жовтня 2005 року на підприємстві відповідача стався нещасний випадок при виконанні трудових обов`язків ОСОБА_1 , про що 17 жовтня 2005 року складено акт №20 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.

Причинами нещасного випадку зазначено порушення нормативно - правових актів з охорони праці, а саме ЗУ «Про охорону праці», «Посадової інструкції з охорони праці начальника дільниці», «Правил внурішнього трудового розпорядку працівників ВАТ «Суха Балка», що призвели до нещасного випадку. Винними особами встановлено: начальника дільниці ОСОБА_4 , гірничий майстер дільниці ОСОБА_5 , та прохідник дільниці ОСОБА_1 ( а.с. 24-25; 29-30).

09 вересня 2015 року з позивачем ОСОБА_1 стався другий нещасний випадок, про що 14 вересня 2015 року складено акт №15 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом Форми Н-1 на підставі якого складено акт проведення розслідування нещасного випадку Форми Н-5.

Комісією про нещасний випадок встановлено винних осіб - ОСОБА_1 прохідника підземної дільниці №21 ПАТ «Євраз Суха Балка», який при пересуванні по головному квершлагу 7 осі не подбав про особисту безпеку, оступився та впав, чим порушив вимоги п.1.19.2 «Інструкції з охорони праці №10 для прохідника» ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА»(а.с. 21-23;26-28).

Згідно Акту Форми П-4 від 19.02.2020 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом 15 років в умовах впливу шкідливих факторів : показник загальної вібрації становив 57 дБ при нормі 50 дБ по ДСН 3.3.6.039-99,; пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично допустиму концентрацію в 3.35 рози по ГОСТ 12.1.005-88 «Загально санітарно - гігієнічні вимоги до повітря робочої зони 6.7 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3 (а.с.14 -18).

У Медичному висновку Лікарсько - експертної комісії ДУ «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» від 29.01.2020 року відображений професійний маршрут позивача ОСОБА_1 : 27.09.2000 рік - 07.05.2001 рік - ВАТ « Суха Балка» шахта ім. Фрунзе, підземний прохідник; 24.05.2004 рік по 07.12.2009 рік ВАТ «СУХА БАЛКА», ШБУ, підземний прохідник; 07.12.209 по 09.09.2010 рік - ВАТ «СУХА БАЛКА», шахта ім. Фрунзе, підземний кріпильник; 13.09.2010 року - 06.11.2014 року - ТОВ «Кривбасшахтобуд», підземний прохідник; 07.11.2014 по 05.06.2019 року - ПрАТ «Суха Балка», ШБУ, підземний прохідник. Всього стажу в шкідливих умовах 15 років 09 місяців ( а.с. 34-35).

Висновком МСЕК від 10.01.2006 року ОСОБА_1 первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, з наступним переоглядом, інвалідність не визначено (а.с. 31).

Висновком МСЕК серії 12 ААА №079037 від 02.06.2020 року ОСОБА_1 встановлено 65 % втрати професійної працездатності з яких 55% по хронічним захворюванням, 10% - по трудовому каліцтву 2005 року та з 25.05.2020 року третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням з наступним переоглядом 01.05.2021 року (а.с.32).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, а травма і професійне захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Частково, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача, понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з розміру частки задоволених позовних вимог, що 30, 95% від заявленої в позові суми моральної шкоди, відповідно стягнув 928 грн. 50 коп, що становить такий же відсоток від сплаченої позивачем адвокату суми витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак частково погоджується із доводами позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди та не погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на підприємстві відповідача професійним захворюванням.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійного захворювання, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим і у цій частині частково погоджується із доводами позивача ОСОБА_1 .

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з обставин справи, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача у виникненні у позивача професійних захворювань, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань ОСОБА_1 , які спричинені втратою здоров`я, пов`язаною з трудовим каліцтвом у 2005 році (10%) та професійними захворюваннями, ступінь втрати професійної працездатності з 02.06.2020 року 65% з встановленням третьої групи інвалідності, з яких -55% по хронічним захворюванням та 10% по трудовому каліцтву, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів -15 років, та, беручи до уваги той факт, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач внаслідок втрати здоров`я, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 95 000 грн. до 180 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 180 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 950 грн. до 1800 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1261,20 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (840,80 грн. х 150%).

Що стосується доводів позивача про збільшення витрат на правову допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача подано договір про надання правової допомоги від 12 червня 2019 року, акт виконаних робіт, відповідно до якого загальна вартість роботи склала 3000 грн. з яких: попереднє опрацювання документів та законодавчої бази - 750 грн., вивчення судової практики - 750 грн., консультація і підготовка позовної заяви - 1500 грн. Відповідно квитанції на підставі договору б/н від 12.06.2020 року позивачем сплачено 3000 гривень адвокату Бузинарській Д.М.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Нормами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції, збільшив розмір моральної шкоди, відповідно, витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу відшкодовуються позивачеві пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату на правову допомогу у розмірі частки задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог, що становить 1758,90 грн. (3000 грн. (сплачені витрати на правову допомогу) х 58,63% х 100 (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні).

Отже, збільшенню підлягають і судові витрати на правничу допомогу, стягнуті з відповідача на користь позивача з 928,50 грн. до 1758,90 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 рокув частині розміру моральної шкоди, судового збору та витрат на правничу допомогу змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 з 95 000 (дев`яносто п`яти тисяч) грн. до 180 000 (ста вісімдесяти тисяч) грн., відповідно збільшивши суму судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави з 950 грн. до 1800 грн., та збільшити суму витрат на правничу допомогу, стягнуту з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користьпозивача ОСОБА_1 з 928,50 грн. до 1758,90 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» за подання позивачем апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн. (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня, двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 кітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: