Номер провадження: 22-ц/813/7916/21
Номер справи місцевого суду: 2-10/11
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

26.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М., розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в свої інтересах та законних інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 до ОСОБА_6 за участю третьої особи: Виконавчого комітету Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області про поділ майна та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 про поділ спільно майна подружжя, зобов`язання вчинити певні дії, вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_3 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_6 також задоволено частково.

31 січня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в свої інтересах та законних інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулись до суду із апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що копію рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року до цього часу апелянти не отримували, у зв`язку із чим просять поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Суд також зазначає, що доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 про виселення ще в серпні 2003 року (т. 1 а.с. 2-3).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 березня 2007 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про виселення задоволено, в задоволені зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселені відмовлено (т. 1 а.с. 174-182).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2007 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 березня 2007 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 300-302).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково, у задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 третіх осіб про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та про зняття з реєстраційного обліку відмовлено, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення відмовлено (т. 3 а.с. 263-266).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхиллено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (від імені та в інтересах ОСОБА_4 ) до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасовано. В цій частині ухвалено нове рішення про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою. В решті рішення залишено без змін (т. 3 а.с. 346-354).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4 а.с. 64-66).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 червня 2015 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду, справа неодноразово відкладалась з різних причин.

При цьому, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неодноразово брали участь в судових засіданнях суду першої інстанції (т. 4 а.с. 121, т. 5 а.с 10-11).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року ухвалено за відсутності учасників справи (т. 5 а.с. 38-41).

Вищевикладені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було достовірно відомо про розгляд даної цивільної справи, однак, позивачі на протязі значного періоду часу не цікавились результатом розгляду даної цивільної справи та не вживали жодних заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, жодним чином не реалізовували своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Пономарьов проти України»).

Крім того, вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку на оскарження, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду України викладений в ухвалі по справі №5-45кз17 від 24 лютого 2017 року, відповідно до якого несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Визнати поважною причиною можливо лише в сукупності з іншими обставинами, обумовленими поважністю, з огляду на які цей строк було пропущено.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Сам факт неотримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 копії рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року не може бути поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, не заслуговують на увагу та не можуть бути поважними викладені причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже скаржникам необхідно навести поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження та підтвердити їх доказами.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

За наведених обставин вважаю, відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід залишити без руху та роз`яснити право на звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року, в якій зазначити поважні підстави для поновлення процесуального строку та підтвердити їх належними доказами, протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Крім того, за подачу апеляційної скарги не сплачено судовий збір.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При цьому, з апеляційної скарги вбачається, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року оскаржується частково, а саме в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_6 , таким що втратив право на користування житловим приміщенням, та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 , де зобов`язано ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселено ОСОБА_6 у квартиру (т. 5 а.с. 46-64), у зв`язку з чим при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір лише з урахуванням вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи встановлено, що при поданні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в частині вимог про визнання ОСОБА_6 , таким що втратив право на користування житловим приміщенням (з урахуванням уточнень), сплаті підлягав судовий збір в сумі 551,20 гривень (т. 4 а.с. 180-185).

Оскільки, згідно із п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній станом на 13.12.2016р.) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20грн.).

Із матеріалів справи також встановлено, що при поданні зустрічного позову ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити певні дії та вселення, сплаті підлягав судовий збір в сумі 8,50 грн. (т. 2 а.с. 62).

Оскільки, відповідно до вимог п.п. «9» п. 1 ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про державне мито» №7-93 від 21.01.1993р. (в редакції чинній станом на 31.07.2006р.), ставка державного мита із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до суду, складає 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян (8.50грн.).

Таким чином, сума судового збору, що підлягає сплаті при подачі апеляційної скарги становить 839,55 гривень ((551,20+8,50грн.) *150%).

Тому, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в свої інтересах та законних інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 слід сплатити судовий збір в сумі 839,55 гривень на розрахунковий рахунок: Отримувач коштів: ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37607526. Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.). Код банку отримувача (МФО): 899998. Рахунок отримувача: UA0015757. Код класифікації доходів бюджету: 22030101. Призначення платежу*;101_______(код клієнта за ЄДРОПУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ____________(ПІБ чи назва установи організації), Одеський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Оригінал квитанції про сплату судового збору необхідно направити на адресу Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а).

Частиною 2 ст. 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 ЦПК України, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення ст. 185 ЦПК України, яка передбачає залишення позовної заяви (апеляційної скарги) без руху з наданням строку для усунення виявлених судом недоліків.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення виявлених судом недоліків.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в свої інтересах та законних інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 січня 2020 року залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Роз`яснити, що в разі невиконання зазначених вимог у встановлений строк, а також якщо вказані в заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена лише в частині визначення розміру судового збору безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький