Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/133/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

14 квітня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2004 року вона стала власником квартири АДРЕСА_1 . Після придбання квартири, позивач разом з малолітнім сином - ОСОБА_4 , 1993 р.н зареєструвалася в ній. У 2006 році, з її згоди, як член сім`ї в квартирі була зареєстрована ще і її малолітня племінниця - ОСОБА_2 , 2001 р.н., над якою, після смерті сестри позивача, було встановлено опіку, тож вона її виховувала як рідну доньку. На даний час діти виросли, стали повнолітніми та самостійними.

Позивач вказує, що з лютого 2019 року відповідач, з власної ініціативи, залишила місце своєї реєстрації, повідомивши їй, що буде проживати окремо з хлопцем, якого кохає. Забрала всі свої особисті речі і перестала спілкуватися. У квартирі залишилися проживати позивач зі своїм сином ОСОБА_4 , який є третьою особою по справі.

Вказала також, що спочатку ОСОБА_1 думала, що відсутність відповідача є тимчасовою, але потім зрозуміла, що така відсутність виявилася занадто довгою і без поважних причин. На даний час в квартирі зареєстровано три особи: позивач та її син ОСОБА_3 , а також відповідач ОСОБА_2 .

Зазначила, що за ці майже два роки відсутності, відповідач зв`язок з квартирою втратила, її особистих речей в місці реєстрації немає, участі в утриманні квартири та сплаті за комунальні послуги відповідач не приймає. Спілкування ОСОБА_2 уникає, але якось повідомила, що має житло, фактично створила сім`ю. Однак, коли позивачем було запропоновано їй знятися з реєстрації, оскільки підстав для збереження за нею права користування жилим приміщенням немає, - ніякої відповіді не надала та відповідних дій не вчинила.

Разом з тим, ОСОБА_1 у позові зауважила, що на даний час комунальні послуги чималі, а тому позивач зі своїм сином несуть невиправдані втрати по оплаті комунальних послуг, що негативно впливає на їх бюджет, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачем зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вказані вище обставини, позивач просить суд, - визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що більше двох років її племінниця відповідач ОСОБА_2 , не проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Також зазначила, що лише вона є власником квартири з 12.05.2004 року, на даний час вона має бажання продати зазначену нерухомість.

Крім того, вказала, що у квартирі зареєстровано 3 особи: сама позивач, її син ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , яка є її племінницею. Відповідача зареєстровано у квартирі зі згоди позивача, адже остання була її опікуном після смерті її матері. Зареєстрованою у вказаному житлі відповідач була з часу, коли позивача призначено було її опікуном. Протягом 13 років ОСОБА_2 проживала з ними як член сім`ї. Проте, коли їй виповнилося 18 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), обов`язки ОСОБА_1 як опікуна закінчилися, і вже 27.02.2019 року відповідач виїхала добровільно і почала жити у помешканні своєї бабусі. ОСОБА_2 не бажає знятися з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , при цьому не пояснюючи ніяких причин. Її особисті речі у квартирі відсутні, в утриманні житла вона участі не приймала. Також позивач зауважила, що ніяких позовів до неї - ОСОБА_2 не подавала. Судові витрати бажає залишити за собою.

В судове засідання відповідач не з`явилася, будучи неодноразово повідомленою судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомлено. Відзив не подано.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим судом про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Питсьмові пояснення по суті позову не подані.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Даний факт підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 28.04.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лічевецькою Л.Г., а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3559617 від 12.05.2004 року, виданим КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с.12-13).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 3 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 26.05.2004 року, що підтверджується даними її паспорта серії НОМЕР_1 виданого 04.07.2001 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, стр. 11 «Місце проживання» (а.с.7); ОСОБА_3 (син позивача), ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 26.05.2004 року, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою 03.12.2018 Департаментом організаційного забезпечення Черкаської міської ради (а.с.11), а також відповідач ОСОБА_2 .

Судом перевірено інформацію щодо місця реєстрації відповідача та встановлено, що згідно відомостей Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 01.02.2021 року, отриманих судом 09.02.2021 року (а.с.29), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 18.05.2007 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Варто зазначити, що у матеріалах справи наявний Акт обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_3 , від 01.03.2019 року засвідчений Головою ОСББ «Благовісна-341» Шкарбан В.О., з якого вбачається, що квартира є однокімнатною, загальною площею 31,1 кв.м, власником її є ОСОБА_1 . У квартирі зареєстровано 3 особи ОСОБА_1 (1969р.н.), її син ОСОБА_3 (1993р.н.) та ОСОБА_2 (2001 р.н.). Фактично у квартирі проживають лише ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_2 фактично у квартирі не проживає з лютого 2019 року, її особистих речей там немає, у витратах оплати комунальних послуг участі не бере, зв`язок з вказаним житлом втратила. Крім того, укладачі даного Акту підтверджують, що ОСОБА_2 переїхала на інше місце проживання із власної ініціативи і не користується квартирою без поважних причин. Аналогічна за змістом інформація міститься у Акті від 15.12.2020 року, засвідченого Головою ОСББ «Благовісна-341» Шкарбан В.О.(а.с.15).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 без поважних причин повністю втратила зв`язок з помешканням, її речі в будинку відсутні, оплату за комунальні послуги не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідачка не проживає в будинку з поважних причин.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, як бувшим членом сім`ї позивача, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права володіння, користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в спростування обставин позову.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач, як член сім`ї позивача, не проживає в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин з 2019 року, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник будинку, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачці користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 405, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст.4, 5, 141, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код дані відсутні) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 21 квітня 2021 року.

Головуючий: С. М. Позарецька