Провадження № 2/205/1603/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Тетяна Миколаївна про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , 22 листопада 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Т.М. про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотримання вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 17 січня 2020 року подано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2020 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвої Т.М. копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року ОСОБА_4 у задоволенні заяви про допит свідків відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року ОСОБА_3 в об`єднанні в одне провадження зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотокругу Міхеєва Т.М. та Друга дніпровська державна нотконтора про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про виклик та допит свідків було задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач у своєму позові та ході судового розгляду, а її представник у ході судового розгляду посилалися на те, що з 30 грудня 1987 року її мати зареєструвала шлюб зі ОСОБА_6 , якому на підставі свідоцтва про право власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 . До реєстрації шлюбу із її матір`ю ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_8 , від якого у них народилася дочка ОСОБА_7 , який було розірвано рішенням Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська. Мати позивача ОСОБА_9 , у 1982-1983 роках успадкувала від своєї матері, ОСОБА_10 суму грошей. У лютому 1987 року колишня дружина ОСОБА_6 ОСОБА_8 висунула вимогу про поділ спільного сумісного майна подружжя та оцінила частку у майні за Ѕ частину житлового будинку у розмірі 5 500 карбованців. Оскільки на той час ОСОБА_6 не мав коштів для виплати за частку колишній дружині, мати позивача надала свої особисті кошти у розмірі 5 500 карбованців для виплати ОСОБА_11 19 лютого 1987 року ОСОБА_6 у присутності двох свідків передав ОСОБА_11 зазначену грошову суму, про що останньою було написано розписку. Станом на 19 лютого 1987 року право власної на житловий будинок зареєстровано не було. Після реєстрації шлюбу мати позивача і ОСОБА_6 за спільні сумісні кошти подружжя завершили будівництво будинку. Відповідно до технічної інвентаризації станом на 15 жовтня 1974 року домоволодіння АДРЕСА_1 (раніше Дніпропетровськ) складалося із будівлі літ. А-1, яка складалася із 1 сіни площею 5,6 кв.м., 2 кухня площею 7,9 кв.м., 3 житлової площею 12,8 кв.м., Б сарай, В туалет, та було самочинним будівництвом, здійсненим ОСОБА_6 . Відповідно до акту від 14 лютого 1991 року об`єкт було введено в експлуатацію. Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 122/72 від 15 березня 1991 року акт про введення в експлуатацію було затверджено та ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (раніше Дніпропетровськ), яке було зареєстровано в КП «ДМБТІ». Таким чином, домоволодіння АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_12 . Позивач проживає і зареєстрована у спірному домоволодінні з 15 серпня 1996 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_13 був її чоловік, ОСОБА_6 , її дочка, позивач ОСОБА_1 , та її син, відповідач ОСОБА_3 , які фактично прийняли спадщину, оскільки на день її відкриття проживали зі спадкодавцем і були зареєстрованими. Таким, чином частка, яка підлягає спадкуванню позивачем після смерті її матері ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірному домоволодінні становить 1/6 його частину. 17 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою нотаріуса від 17 січня 2019 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його син, відповідач ОСОБА_3 , і дочка відповідач ОСОБА_4 . Крім цього зазначали, що прізвище матері позивача у свідоцтві про шлюб зазначено російською мовою як « ОСОБА_14 ». У свідоцтві про народження позивача прізвище її матері вказано також російською мовою « ОСОБА_14 ». У паспорті позивача її прізвище зазначено українською мовою « ОСОБА_15 ». Оскільки паспорт громадянина України її мати отримувала після реєстрації шлюбу на прізвище ОСОБА_16 , у позивача виникли труднощі у підтвердженні факту родинних відносин. Просили суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_17 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити факт належності ОСОБА_17 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право спільної сумісної власності подружжя на будинок АДРЕСА_1 ; визначити, що частка ОСОБА_17 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний будинок становить Ѕ частину домоволодіння без виділення часток в натурі; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частину спірного будинку, яка належала ОСОБА_17 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . У своїй заяві до суду просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у ході судового розгляду позовні вимоги визнали. Зазначили, що у спірному домоволодінні відповідач ОСОБА_3 проживає з народження. Окрім нього і відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 дітей не мав. Відповідач ОСОБА_4 з батьком не спілкувалася. За життя їх батько ОСОБА_6 , вважав, що після його смерті будинок залишиться позивачеві і ОСОБА_3 . Спірне домоволодіння є об`єктом спільної сумісної власності подружжя його батьків: ОСОБА_6 і ОСОБА_12 . Жодних спорів між ними щодо належності права власності на домоволодіння ніколи не виникало. Відповідач ОСОБА_4 не визнає права спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння. ОСОБА_1 у спірному домоволодінні зареєстрована та проживає з 1986 року. Вказували на те, що режим права сумісної власності виникає з моменту реєстрації права, а не з моменту будівництва. Проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Відповідач ОСОБА_4 у своєму відзиві на позовну заяву та ході судового розгляду, а її представник у ході судового розгляду проти задоволення позовних вимог заперечували. Вказували на те, що позивач ставить позовні вимоги про встановлення факту належності свідоцтва про народження або паспорта, що в силу ст. 315 ЦПК України не підлягає встановленню в судовому порядку. Спірне домоволодіння було побудовано у період з 1974 року по 1986 року, тобто, в період перебування батьків відповідача ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. Позивач була зареєстрована у буд. АДРЕСА_1 лише у 1996 році, до цього місце її реєстрації було місцем проживання її тітки. Спірне домоволодіння ніколи не було об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_12 . Шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_17 було зареєстровано лише 30 грудня 1987 року, при тому, що датою завершення будівництва є 1986 рік. Посилання позивача на ті обставини, що її мати і ОСОБА_6 познайомилися наприкінці 1986 року і одразу почали сумісне проживання, не відповідає дійсності та є намаганням увести суд в оману. Крім цього, КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, взагалі не містить такої норми, як проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ані її чоловік ОСОБА_6 , ані позивач, ані відповідач ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивача, що свідчить про відсутність зареєстрованого права власності на майно, тому постановою нотаріуса правомірно відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії. За життя ОСОБА_17 ніколи не зверталася із заявою до нотаріуса або з позовом до суду про поділ майна подружжя. Домоволодіння АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_18 , право власності на який зареєстрував за собою ОСОБА_6 і по день його смерті ніким не оспорювалося. ОСОБА_19 до суду також не зверталася з позовом про поділ спільно сумісного майна спірного домоволодіння. Місце реєстрації ОСОБА_1 є формальним, оскільки у віці 19-20 році вона зареєструвала шлюб і переїхала проживати до чоловіка, згодом її шлюб було розірвано і вона повернулася проживати до подружжя ОСОБА_20 і ОСОБА_6 , який був проти цього. За час проживання між ними постійно виникали сварки, спровоковані позивачем. Домоволодіння було придбано батьками відповідача ОСОБА_4 у 1974 році, вона особисто допомагала батькам під час будівництва. На початку 1987 року було побудовано будинок і господарчі споруди, під`єднано комунікації, наявні були меблі та внутрішнє оздоблення. Розписка, надана ОСОБА_1 як доказ отримання ОСОБА_18 грошових коштів від ОСОБА_6 після офіційного розірвання шлюбу між ними, підтверджує факт, що домоволодіння вже було збудовано за час їх перебування в зареєстрованому шлюбі. Доказів отримання матір`ю позивача, ОСОБА_17 грошової суми як спадщини після смерті матері, та в подальшому передачу цієї суми на будівництво домоволодіння, не надано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. За життя ОСОБА_6 ніколи не виказував свого наміру ані ОСОБА_12 , ані ОСОБА_1 , ані відповідачеві ОСОБА_3 , зареєструвати право власності на спірне домоволодіння на декількох власників, та ніколи не бажав цього, розуміючи, що після його смерті спадщину отримають його рідні діти. Відносини між ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивачем ОСОБА_1 мали неприязний характер на тлі зловживання ними спиртними напоями, мали місце постійні сварки, бійки. Саме з цих підстав померлий ОСОБА_6 не бажав усиновити позивача. За життя ним також не було складено заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Спірний будинок жодних змін з 1986 року не зазнав: будинок занедбаний, подвір`я захаращене побутовим сміттям та заросло чагарниками. Заперечувала проти тверджень ОСОБА_1 про те, що останньою понесені витрати на оцінку вартості нерухомого майна, оскільки замовником виконання оцінки вартості нерухомого майна є саме відповідач ОСОБА_4 , копії, які долучені позивачем до позовної заяви, отримані останньою із матеріалів іншої цивільної справи, та у неї відсутні оригінали зазначених доказів. У задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Т.М. у судове засідання не з`явилася, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, у своїй заяві до суду просила справу розглядати за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_17 (а.с. 24).

18 серпня 1973 року ОСОБА_6 і ОСОБА_18 зареєстрували шлюб (а.с. 110).

ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6 (а.с. 182 оберт).

04 лютого 1987 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_6 і ОСОБА_18 , було розірвано у Красногвардійському відділі РАГС м. Дніпропетровська (а.с. 13).

19 лютого 1987 року ОСОБА_18 у присутності свідків ОСОБА_21 і ОСОБА_22 отримала від ОСОБА_6 5 500 крб. в якості компенсації вартості частини майна (а.с. 27).

30 грудня 1987 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , змінила своє прізвище на ОСОБА_16 (а.с. 13 оберт), та від якого у них народився син, ОСОБА_3 (а.с. 23).

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів № 122/72 від 15 березня 1991 року узаконено і затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (а.с. 34).

На підставі дубліката (першого) свідоцтва про право власності від 23 серпня 2005 року право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер (а.с. 176). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 .

17 липня 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 175).

27 липня 2012 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 175 оберт).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. від 22 серпня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 187 оберт-188).

12 січня 2019 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 156).

17 січня 2019 року ОСОБА_9 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 156, 156 оберт).

Постановами приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. від 17 січня 2019 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частину домоволодіння після смерті ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 164 оберт-165, 165 оберт-166).

Також у судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_24 .

Свідок ОСОБА_23 у судовому засідання пояснив, що він є братом ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та приходиться дядьком до всіх сторін. З племінниками має нормальні відносини. Матір позивача і відповідача ОСОБА_3 знав, вона була другою дружиною його брата, ОСОБА_6 , з якою останній проживав приблизно з 1986-1987 року. Зі спірним будинком подружжя особливо нічого не робило: перебудов чи перепланувань не здійснювало, облаштовували побут для сумісного проживання. Коли брат ( ОСОБА_6 ) розірвав шлюб з першою дружиною ОСОБА_25 , вони мали домовленість, що будинок залишається йому, а вона залишає собі речі і гроші з «книжки». Саму ділянку з будинком подружжя придбало у 1974 році, а будувати почали у 1979 році. На той час брат працював на заводі і його заробітна платня становила приблизно 150-180 крб., інколи 200 крб. Спір між ОСОБА_6 і ОСОБА_25 про поділ будинку ніколи не виникав. На момент розірвання шлюбу будинок не мав внутрішнього оздоблення і меблів, його готовність була відсотків на 80-90. Свідкові відомо, що друга дружина, ОСОБА_26 мала намір розрахуватися з ОСОБА_25 аби остання не мала претензій на будинок. Гроші були особистою власністю ОСОБА_26 .

Свідок ОСОБА_24 судові повідомив, що він є сусідом ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 з ОСОБА_25 у 1987 році вже не проживали разом. Будинок починали будувати з ОСОБА_25 , потім продовжив із матір`ю позивача. За час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_25 будинок не добудували. ОСОБА_6 йому повідомляв, що гроші за частку належну ОСОБА_25 він виплачував із особистих коштів другої дружини ОСОБА_17 . Своїм вантажним автомобілем привозив подружжю будівельні матеріали: вікна, двері. У самому будинку був рази 2 або 3.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із позовної заяви та пояснень представників позивача не вбачається з якою метою ОСОБА_1 необхідне встановлення факту, що вона є дочкою ОСОБА_17 , оскільки зазначений факт підтверджений належними доказами: свідоцтвом про народження ОСОБА_1 та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_6 і ОСОБА_17 , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_16 , і не змінювала його до смерті, про що свідчить свідоцтво про смерть ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 слід відмовити.

Що стосується інших позовних вимог, то до правовідносин, що виникли, слід застосовувати норми ЦК Української РСР у редакції 1963 року та КпШС України від 1969 року, які були чинні на час виникнення цих правовідносин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною 1 статті 27 КпШС України визначено, що подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте, угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов`язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 і ОСОБА_18 зареєстрували шлюб 18 серпня 1973 року, який було розірвано 04 лютого 1987 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям було побудовано житловий будинок у період з 1979 року по 1986 рік, що підтверджується актом Виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів приймання індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , затвердженого рішенням виконкому Ради народних депутатів від 25 березня 1991 року № 122/72. Право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 було зареєстровано на підставі дублікату (першого) свідоцтва про право власності від 23 серпня 2005 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів, в КП «ДМБТІ» 30 серпня 2005 року за № 11884962.

При цьому, відповідно до розписки ОСОБА_25 від 19 лютого 1987 року, вона отримала від ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 5 500 крб. в якості компенсації за належну їй частину у майні подружжя, відповідно до якої вона зазначила, що претензій до колишнього чоловіка, ОСОБА_6 , відносно майна, яке залишилося, та житлову площу не має (а.с. 27).

Таким чином, між подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_25 19 лютого 1987 року було досягнуто згоди про поділ майна подружжя, відповідно до умов якої ОСОБА_6 набув права особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (раніше Дніпропетровськ).

Шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_9 був зареєстрований 30 грудня 1987 року.

Згідно із положенням ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному із подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Тобто, на час реєстрації шлюбу подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_17 , будинок належав чоловікові.

Суд не приймає як належний доказ копію заповіту ОСОБА_10 від 17 серпня 1982 року, яким вона заповідає своїй дочці, ОСОБА_9 , корову, оскільки сам по собі заповіт не свідчить, що вартість спадкового майна, яке ОСОБА_17 отримала від своєї матері, становила 5 500 крб. і жодним чином не доводить, що грошові кошти у зазначеній сумі були надані ОСОБА_17 ОСОБА_6 для передачі ОСОБА_25 .

Частиною 1 ст. 548 ЦК України 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_12 не знайшли свого підтвердження, оскільки твердження позивача, що ОСОБА_17 надавала свої особисті кошти на сплату частки, належної ОСОБА_25 , у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_25 , а також набуття подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_17 права власності на спірне домоволодіння як права власності подружжя, спростовується доказами, наявними в матеріалах справи, та з яких слідує, що ОСОБА_6 і ОСОБА_25 досягли у позасудовому порядку угоди про поділ їх спільного майна, і спірне домоволодіння згідно акту приймання житлового будинку було побудовано до реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та матір`ю позивача, під час перебування у шлюбі відбулася лише реєстрація права власності на домоволодіння. Тому, спірне домоволодіння не може бути визнано об`єктом спільного майна подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_12 .

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення частки ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння АДРЕСА_1 у розмірі Ѕ частини та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 є похідними від вимоги про визнання домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною, у задоволенні якої відмовлено, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині ОСОБА_1 також слід відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати понесені нею при розгляді даної справи, слід віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 27 КпШС України, ч. 1 ст. 548, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міхеєва Тетяна Миколаївна (місцезнаходження за адресою: 49128, м. Дніпро, вул. Велика Діївська, буд. 32, прим. 570) про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: