Постанова

Іменем України

21 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 274/1981/14

провадження № 61-1393 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Альфа-Банк»;

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом доОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, згідно з умовами якого з урахуванням додаткової угоди від 30 червня 2009 року № 2, остання отримала кредит траншами у сумі 100 359 доларів 36 центів США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом строком до 13 травня 2022 року (включно).

У той же день на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно із ОСОБА_3 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором.

Позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 24 березня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 156 271 доларів 54 центи США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 1 593 422 грн 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 92 829 доларів 14 центів США; заборгованість за процентами у розмірі 53 866 доларів 14 центів США; пеня по тіло кредиту у розмірі 33 943 грн 71 коп. та пеня за порушення терміну погашення процентів у розмірі 63 700 грн 67 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь вказану суму кредитної заборгованості.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року у сумі 1 593 422 грн 76 коп., що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 156 271 доларам 54 центам США.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2014 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року у складі судді Корбут В. В. у задоволенні позову акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.3 договору), та 16 серпня 2010 року розпочався перебіг позовної давності, а тому банк мав право протягом трьох років від цієї дати звернутись до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав лише у квітні 2014 року. Також, суд виходив із того, що порука, встановлена договором поруки від 14 травня 2007 року, припинилась, оскільки з позовом до ОСОБА_2 банк звернувся лише у квітні 2014 року, тобто більше ніж через шість місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») залучено до участі у справі правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» суму заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року в сумі 1 005 186 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» суму заборгованості за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року у розмірі 588 236 грн 70 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що крім встановлення строку дії договору про надання кредиту, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору. Починаючи з 22 липня 2010 року позичальник не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а з позовом до суду банк звернувся 12 квітня 2014 року, тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість у межах трирічного строку позовної давності, зокрема: з 12 квітня 2011 року щомісячні платежі по тілу кредиту (в межах трирічного строку та всі чергові платежі по тілу за договором після цієї дати), з 12 квітня 2011 року по 28 березня 2014 року проценти за користування кредитом (в межах трирічного строку по змінену банком дату строку виконання договору, після якої проценти за договором не нараховуються, а діють положення статті 625 ЦК України), з 12 квітня 2013 року по 12 квітня 2014 року пеня згідно з пунктом 4.1 договору.

Водночас, у даному випадку поручитель не може нести повну солідарну відповідальність з боржником. Поручитель та боржник відповідають солідарно за період з 12 жовтня 2013 року по тілу кредиту (в межах шестимісячного строку та всі чергові платежі по тілу за договором після цієї дати); з 12 жовтня 2013 року по 28 березня 2014 року по процентах за користування кредитом (в межах шестимісячного строку по змінену банком дату строку виконання договору, після якої проценти за договором не нараховуються, а діють положення стаття 625 ЦК України), з 12 квітня 2013 року по 12 квітня 2014 року по пені.

Ураховуючи положення частини першої статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, з позичальника та поручителя підлягає стягненню на користь АТ «Альфа-Банк» солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 1 005 186 грн, а з позичальника в сумі 588 236 грн 70 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2020 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу № 274/1981/14-ц із Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у заяві про застосування строків позовної давності ОСОБА_3 зазначено, що згідно з пунктом 4.3 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків щодо сплати кредиту й процентів згідно умов цього договору, протягом більше ніж 5 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Крім того, згідно з пунктом 7.4 кредитного договору у разі настання обставин, визначених пунктами 2.11.3, 3.2.2, 4,3, 5.4 цього договору, обов`язок щодо погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав і, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити всі транші кредиту, сплатити проценти за фактичний час використання траншів кредиту, нараховані штрафні санкції.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як вбачається із розрахунку заборгованості з 11 лютого 2009 року за боржником почалася рахуватися прострочена заборгованість.

Згідно з пунктом 2.5 кредитного договору погашення траншів кредиту буде здійснюватися згідно графіку до 10-го числа кожного місяця. Отже, за визначенням пункту 4.3 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 5 днів, тобто з 15 березня 2009 року. А тому банк мав право з 15 березня 2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» подало до суду 12 квітня 2014 року, саме з пропуском строків давності.

Суд апеляційної інстанції частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши розмір заборгованості в межах трирічного терміну. Натомість, визначена судовим рішенням сума до стягнення (1 005 186 грн + 588 236 грн 70 коп. = 1 593 422 грн 70 коп.) є ідентичною сумі, яку банк просив до стягнення за весь період виникнення заборгованості.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2020 року АТ «Альфа-Банк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для скасування судового рішення апеляційного суду відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, згідно з умовами якого з урахуванням додаткової угоди від 30 червня 2009 року № 2, остання отримала кредит траншами у розмірі 98 800 доларів США, а 01 липня 2009 року у розмірі 1 359 доларів 36 центів США, усього 100 359 доларів 36 центів США, зі сплатою 15 % річних за користування кредитом строком до 13 травня 2022 року (а. с. 7-9, 10, т. 1).

У той же день на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно із ОСОБА_3 відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання за указаним кредитним договором.

Позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 24 березня 2014 року утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку становила 156 271 доларів 54 центи США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України 1 593 422 грн 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 92 829 доларів 14 центів США; заборгованість за процентами у розмірі 53 866 доларів 14 центів США; пеня по тіло кредиту у розмірі 33 943 грн 71 коп. та пеня за порушення терміну погашення процентів у розмірі 63 700 грн 67 коп. (а. с. 21-29, т. 1).

Пунктом 4.3 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року передбачено, що у разі невиконання позичальником ( ОСОБА_3 ) зобов`язань, визначних пунктами 3.3.2 - 3.3.13 цього договору, протягом більше п`яти днів, термін погашення кредиту вважається таким, що настав, відповідно позичальник зобов`язаний погасити кредит та сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Крім того, пунктом 7.4 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року встановлено, що у разі настання обставин, визначених пунктами 2.11.3, 3.2.2, 4.3, 5.4 цього договору, термін погашення усіх траншів кредиту вважається таким, що настав, і, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити всі транші кредиту, сплатити проценти за фактичний за фактичний час використання траншів кредиту та нараховані штрафні санкції.

Пунктами 3.3.6, 3.3.8 та 3.3.9 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року визначено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, передбаченому пунктом 1.1.1 цього договору, та в порядку, визначеному в пунктах 2.5 - 2.7 цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту в строки, визначені пунктом 1.1.2 цього договору, погасити в повному обсязі всі транші кредиту та сплатити нараховані проценти за фактичний час використання кредиту та можливі штрафні санкції, у термін, визначений пунктом 1.1.2 цього договору.

Останній платіж ОСОБА_3 здійснено 22 липня 2010 року (а.с. 27, т. 1).

Додатковою угодою від 30 червня 2009 року № 2 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 14 травня 2007 року було внесено зміни до, зокрема, пункту 1.1.2 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до яких погашення траншів кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця, відповідно до наведеного графіку (починаючи з серпня 2010 року).

Пунктом 3 додаткової угоди від 30 червня 2009 року № 2 передбачили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктом 2.5 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора (а.с. 83, т. 1).

14 лютого 2014 року банк на адреси відповідачів надіслав вимоги про погашення кредитної заборгованості, які отримані ОСОБА_3 - 25 лютого 2014 року, ОСОБА_2 - 31 березня 2014 року (а.с. 5-6, т. 1).

Договором поруки від 14 травня 2007 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (пункт 6.2 договору поруки) (а.с. 15-16, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Встановлено, що представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - до суду першої інстанції заявлено про пропуск банком строку позовної давності (а.с. 58-61, т. 2).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом із тим, положеннями статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що пунктом 3 додаткової угоди від 30 червня 2009 року № 2 передбачили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктом 2.5 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора (а.с. 83, т. 1).

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається, апеляційним судом правильно встановлено, що позичальник, як і поручитель, належним чином умови кредитного договору та договору поруки належним чином не виконували, унаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому апеляційний суд правильно визначив розмір заборгованості, зазначивши, що сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору. Починаючи з 22 липня 2010 року позичальник не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а з позовом до суду банк звернувся 12 квітня 2014 року, тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість у межах трирічного строку позовної давності, зокрема: з 12 квітня 2011 року щомісячні платежі по тілу кредиту (в межах трирічного строку та всі чергові платежі по тілу за договором після цієї дати), з 12 квітня 2011 року по 28 березня 2014 року проценти за користування кредитом (в межах трирічного строку по змінену банком дату строку виконання договору, після якої проценти за договором не нараховуються, а діють положення статті 625 ЦК України), з 12 квітня 2013 року по 12 квітня 2014 року пеня згідно з пунктом 4.1 договору.

Водночас, у даному випадку поручитель не може нести повну солідарну відповідальність з боржником. Поручитель та боржник відповідають солідарно за період з 12 жовтня 2013 року по тілу кредиту (в межах шестимісячного строку та всі чергові платежі по тілу за договором після цієї дати); з 12 жовтня 2013 року по 28 березня 2014 року по процентах за користування кредитом (в межах шестимісячного строку по змінену банком дату строку виконання договору, після якої проценти за договором не нараховуються, а діють положення стаття 625 ЦК України), з 12 квітня 2013 року по 12 квітня 2014 року по пені.

Керуючись положеннями частини першої статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, апеляційний суд правильно зазначив, що з позичальника та поручителя підлягає стягненню на користь АТ «Альфа-Банк» солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 1 005 186 грн, а з позичальника в сумі 588 236 грн 70 коп.

Посилання касаційної скарги на положення пункту 4.3 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії безпідставні, оскільки додатковою угодою від 30 червня 2009 року № 2 (пункт 3) визначені інші строки погашення кредиту та процентів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович