Справа № 446/1802/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.03.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
при секретарі Груба Л.М.,
без участі сторін та їх представників,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка-Бузька Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,
ОСОБА_1 звернулась до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області з позовом до Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_2 , яка за житт проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Відповіцдно до дублікату свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 30.06.2000 р. на підставі рішення № 85 від 26.04.1990 р. Кам`янка-Бузького райвиконкому, зареєстрованого Червоноградським МБТІ 30.06.2000 р. у реєстровій книзі під № 145, будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , таном на 1990 р. відносилось до типу колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_2 , членами даного колгоспного двору були син, ОСОБА_3 та онука ОСОБА_1 , тобто кожен з них мав право власності на 1/3 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. У зв`язку зі змінами законодавства припинилось існування колгоспного двору і кожен член колгоспного двору має свою частку у колгоспному дворі. Після смерті ОСОБА_4 вдкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . 03.08.21 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що буде належати їй на момент смерті вона заповіла своїй онучці ОСОБА_1 . Відповідно до довідки № 329 від 24.11.2020 року ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з нею були зареєстровані і проживали: внучка ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дядько позивачки ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 заповіт не складав. ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з ним була зареєстрована і проживала: племінниця ОСОБА_1 . Матір позивачки та сестра покійного, ОСОБА_5 , своєю заявою відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 . Дядько позивачки та брат покійного, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса по місцю проживання з наміром прийняття спадщини їй було відмовлено, так як частки в майні колгоспного двору не були визначені, а також через виявлені розбіжності у правовстановлюючих документах і рекомендовано звернутись в суд. Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області також в судове засідання не з`явився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.
Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , в с. Сілець, Кам`янка-Бузького району Львівської області області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).
За життя ОСОБА_2 03.8.2001 року склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом (а.с.10). Даний заповіт не змінено і не скасовано.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина відповідне спадкове майно, в тому числі на 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який належав померлій згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння від 30.06.2000 року.
Дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 , крім голови даного колгоспного двору ОСОБА_2 , зареєстровані інші члени двору: син ОСОБА_3 , 1945 року народження; внучка ОСОБА_1 , 1967 року народження.
Позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса, проте їй було відмовлено, так як частки в майні колгоспного двору не були визначені, а також через виявлені розбіжності у правовстановлюючих документах.
Інші спадкоємці, син ОСОБА_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Сілець Кам`янка-Бузького району Львівської області, актовий запис № 03; матір позивачки та сестра покійного, ОСОБА_5 , своєю заявою відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 ; дядько позивачки та брат покійного, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_4 , відсутні.
Застосовучи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:
Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.
Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , як голова колгоспного двору в АДРЕСА_1 , проживала в даному дворі та вела господарство;
Тому, за таких обставин суд уважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування підлягають задоволенню, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, оскільки спадковий житловий будинок відноситься до суспільної групи домогосподарств - колгоспний двір.
Виходячи з вищевикладеного , суд прийшов до висновку, що задоволення позову відповідає вимогам закону, законним інтересам сторін та не порушує прав та інтересів третіх осіб.
Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд-
Позовну заяву заявою ОСОБА_1 до Добротвірської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд.

Апеляційна скаргана рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.Л. Самсін