ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/3374/20 Головуючий суддя І інстанції Носов Г. С.
Провадження № 22-ц/818/3010/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Носова Г.С., по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив :

22 січня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2020 у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за нововиявленими обставинами. З підстав того, що у вказаній справі наявні нововиявлені обставини, які мають істотне значення, що судом не були встановлені при видачі судового наказу. Просить переглянути судовий наказ у зв`язку з нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким відмовити у видачі судового наказу.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено.

Скасовано судовий наказ, виданий 22.12.2020 Балаклійським районним судом Харківської області по справі № 610/3374/20 (провадження № 2-н/610/545/2020) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснено ОСОБА_1 його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , стягнути судові витрати у розмірі 454,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржена ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та грубо порушує права дитини.

Вказав, що ОСОБА_2 подала заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання обох доньок, оскільки обидві зареєстровані з нею, однак донька ОСОБА_4 проживає з ним в м. Балаклія, і ОСОБА_2 не приймає участі у її вихованні та утриманні. Він був змушений подати позов про визначення місця проживання дітей з ним, оскільки ОСОБА_2 двічі зверталась до Балаклійського районного суду Харківської області та до Київського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів з нього на обох доньок, і був винесений судовий наказ про стягнення на її користь аліментів незважаючи на подані ним докази проживання ОСОБА_4 з батьком постійно і на теперішній час вже вимагає коштів на її утримання. Вважає, що позов про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 подано з формальних підстав.

Зазначив, що спір про визначення місця проживання дитини може позбавляти її права на утримання від обох батьків. Боржниця як матір дитини не ставить питання про подальше проживання старшої доньки ОСОБА_4 з нею та не планує її утримувати, вона прагне скасувати судовий наказ про стягнення аліментів на утримання їхньої старшої доньки.

Вказав, що боржник ОСОБА_2 не довела, що утримує свою неповнолітню дитину вважає, що встановлений судом розмір аліментів є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини, з урахуванням її потреб.

При цьому у разі незгоди із судовим наказом, за наявності підстав, боржник має право звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На обґрунтування відзиву виклала обставини та доводи аналогічні поданій заяві про перегляд судового наказу Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2020.

Вказала, що вона не відмовляється приймати активну участь у щоденному утриманні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак з боку колишнього чоловіка апелянта по справі чиниться як фізичний так і психологічний опір стосовно спілкування та виховання спільних дітей, їх утримання та місця проживання, та вважає, що цей спір повинен бути розглянутий у порядку позовного провадження.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

По справі оскаржується ухвала про відмову у видачі судового наказу, що зазначена у п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України.

Частиною 2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду - скасувати.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами є обґрунтованою, оскільки під час видачі судового наказу, враховуючи особливий порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, не було відомо про наявність у боржника іншої дитини, яку вона утримує.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.

Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4 було роз`яснено судам, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції всупереч наведених положень ст. 263 ЦПК України не звернув уваги, що ті обставини, на які боржник посилався у заяві про перегляд судового наказу, та встановив суд, - були йому відомі на час розгляду справи і тому їх не можна вважати нововиявленими в розумінні п. ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

22.12.2020 Балаклійським районним судом Харківської області був виданий судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , аліменти на дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Балаклійського районного суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , яку ухвалою судді від 29.12.2020 повернуто заявнику (а.с.34-36).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 31.12.2020 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Балаклійської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей передано за підсудністю Київському районному суду м. Харкова (а.с. 37).

Як вбачається з матеріалів справи малолітня дитина колишнього подружжя із часу звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу і на даний час проживає з батьком. Заявниця не заперечувала вказаний факт, та не спростувала його.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Стаття 429 ЦПК України унормовує розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; за змістом частини другої цієї статті суд розглядає справу за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Таким чином, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що в установленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (частина друга статті 423 ЦПК України).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

На відміну від нововиявлених обставин, нові обставини, тобто обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новим обставинами. За аналогією не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами нові докази.

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).

Так, відповідно до ст. 29 ЦК України:

1. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

2. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

3. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Аналогічна норма викладена у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_2 було безспірно відомо про те, що її неповнолітня донька ОСОБА_4 проживає разом з батьком, про що вона також зазначає у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами (а.с.27 на зв.), та вказане підтверджується матеріалами справи (а.с.14).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, де зазначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Дійсно, згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо було заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу (ч. 3 ст. 165 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. При цьому судовий наказ, виданий відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, згідно до вказаної норми ч. 1 ст. 170 ЦПК України не може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

У статті 173 ЦПК України для виправлення помилки, пов`язаною з безпідставною видачею судового наказу у передбачених п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України випадках, або для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відстрочення чи розстрочення його виконання, передбачений порядок, встановлений статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до статті 432 ЦПК України:

1. Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

2. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

3. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

4. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Крім того, згідно ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Судом встановлено, що фактично між батьками малолітніх дітей існує спір щодо місця проживання дітей, встановлення спілкування з ними, що має вирішуватись у позовному провадженні, проте не впливає на вирішення цієї заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Доводи скарги про те, що існує спір щодо визначення місця проживання дитини не впливають на виданий судом наказ, оскільки не впливають на місце проживання дитини разом зі стягувачем на день видачі судового наказу.

Зазначені боржником обставини не є нововиявленими, не спростовують факти, покладені в основу судового наказу. Тобто, доводи заяви боржника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами свідчать про його незгоду з судовим наказом, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами. При цьому ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду із заявою про скасування судового наказу або з позовом про зменшення стягнення аліментів.

З огляду на вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що є підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Разом з тим, після скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення суд апеляційної інстанції має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень статті 374 ЦПК України.

Відтак, повноважень скасовувати таке рішення і постановлювати процесуальний документ з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, тобто розглядати по суті заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами апеляцій суд не має, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається.

За встановлення апеляційним судом відсутності передбачених ЦПК України підстав для скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, необхідно виходити з того, що у цьому випадку суд, який розглядав заяву про перегляд, має постановити ухвалу про відмову у задоволенні такої заяви (частина третя статті 429 ЦПК України).

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Балаклійського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.ст.374, 379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021- скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.