09 лютого 2021 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І. В.
за участю секретаря судового засідання Оверченко Д. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -
У жовтні 2019 року Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
Позовна заява мотивована тим, що з 20 вересня 2019 року у Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на обліку перебуває дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати малолітньої дитини є ОСОБА_3 , яка ухиляється від виконання своїх обов`язків по відношенню до свого сина.
Малолітня дитина - ОСОБА_2 проживала разом з своєю матір`ю на вулиці. 07 вересня 2018 року на підставі акта правоохоронних органів та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставлено до Київської міської дитячої клінічної лікарні.
04 жовтня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було переведено до Київського міського будинку дитини «Берізка», де він перебуває по теперішній час.
Відповідно до витягу Реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрації місця проживання не має.
За час перебування малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Київському міському будинку дитини «Берізка» мати сина не відвідувала, станом здоров`я дитини не цікавилась.
Працівники Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації неодноразово намагались зв`язатись із ОСОБА_3 , проте остання на контакт не виходить, до служби не з`являється.
Позивач вважає, що ОСОБА_3 свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє турботи, не піклується про його життя та здоров`я, не утримує матеріально. На шлях виправлення не стала.
Також позивач зазначає, що ОСОБА_3 уже позбавлена батьківських прав по відношенню до своїх трьох старших дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ураховуючи викладене, Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації просило суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому остання належним чином повідомлясь про розгляд справи за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем перебування шляхом направлення позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надіславши заяву, у який просить розглянути справу за їхньої відсутності, позовну заяву за викладеними в ній обставинами підтримують та просить її задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не повідомила.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а. с. 5).
Наказом Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 20 вересня 2018 року № 29-с ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлений на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах (а. с. 18).
Згідно з довідкою Київського міського будинку дитини «Берізка» від 04 жовтня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово перебуває на вихованні у будинку дитини (а. с. 12).
Згідно з повідомленням Київського міського будинку дитини «Берізка» за час перебування малолітнього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у закладі мати дитину не відвідувала, станом здоров`я дитини не цікавилась (а. с. 16).
Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 жовтня 2019 року № 102/03/37-7999 доцільно позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про його здоров`я та розвиток, не виявляє до сина своєї батьківської уваги та турботи, хоча має таку можливість (а. с. 33-35).
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30березня 2007 року судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання. Відповідач не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяла засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі та не виявляла інтересу до її внутрішнього світу.
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Відповідно до частини четвертої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що згідно з частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн 40 коп.
Керуючись статтями 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позовну заяву Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст складено 22.02.2021р.
Суддя