Справа № 624/320/21
провадження № 2-з/624/9/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Крапівки Т.В., за участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши в залі суду в смт. Кегичівка, Харківської області заяву представника позивача Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» адвоката Михайлова Володимира Леонідовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішень державного реєстратора, -

в с т а н о в и в:

21 квітня 2021 до суду надійшла позовна заява ПОСП «Рояківка» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішень державного реєстратора.

Провадження у справі не відкрито.

23 квітня 2021 від представника позивача ПОСП «Рояківка» адвоката Михайлова В.Л. надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник просить застосувати заходи забезпечення у вигляді заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на знецінення, знищення, пошкодження, переміщення (у тому числі шляхом проведення сільськогосподарських робіт з дискування, боронування, культивації, оранки, збору врожаю, тощо) сільськогосподарських посівів (врожаю) 2020-2021 року на земельній ділянці загальною площею 5,1217 га, кадастровий номер 0:08:004:0113, місце розташування: Харківська область, Кегичівський район, Рояківська сільська рада.

Заява обґрунтована тим, що між позивачем як орендарем та відповідачем ОСОБА_1 як орендодавцем 16.03.2010 був укладений договір оренди землі №87, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в оренду позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рояківської сільської ради Харківської області загальною площею 5,1217 га. у тому числі ріллі 5,1217 га кадастровий номер :08:004:0113. Договір укладено на десять років. Пунктом 45 Договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації. Речове право позивача на користування цієї земельною ділянкою зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.03.2014 на підставі рішення державного реєстратора Рогача М.М. за індексним номером 11307578, номер запису 4838078. Отже строк дії договору почав спливати з моменту його державної реєстрації, саме з 01.03.2014 та має закінчитися 01.03.2024. Однак як стало відомо позивачу 15.01.2021, протягом строку дії договору оренди від 16.03.2010, між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, предметом якого є спірна земельна ділянку площею 5,1217 га, що належить ОСОБА_1 на праві власності. Рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області за індексним номером .10.2020 зареєстровано припинення іншого речового права (права оренди) позивача на вищезазначену земельну ділянку, зареєстрованого від 01.03.2014. На підставі договору оренди від 15.01.2021 державним реєстратором 16.01.2021 рішенням за індексним номером 56207278 внесено реєстраційний запис № 40169714 про речове право ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку, відповідний запис про речове право ОСОБА_2 також внесено до Державного земельного кадастру. В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_2 став орендарем тієї ж самої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ПОСП «Рояківка» на підставі чинного договору оренди від 16.03.2010 та на теперішній час, продовжує вживати дії, спрямовані на її використання.

В той же час, позивач на правових підставах використовує вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В результаті протиправних дій відповідачів позивач зазнав непропорційного та протиправного втручання у його право на мирне володіння його майном, а також його господарську діяльність. Так ОСОБА_2 ще до укладення оскаржуваного договору оренди від 15.01.2021 самовільно захопив земельну ділянку, знищив частину посівів сільськогосподарських культур позивача, а також розпочав обробку полів, засіюючи їх власними посівами. За цим фактом 17.04.2021 Красноградським РВП ГУ НП в Харківській області від 17.04.2021 внесено відомості до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Триває досудове розслідування за цим фактом. Незважаючи на вказане ОСОБА_2 продовжує вчиняти дії, що поза розумним сумнівом підтверджує його намір на подальше користування земельною ділянкою у порушення прав та інтересів позивача. Подальше знищення посівів сільськогосподарських культур позивача, засів та обробка ОСОБА_2 земельної ділянки неминуче призведе до конфлікту майнових інтересів між ним та позивачем. А також спричинення позивачу значних збитків від проведення сільськогосподарських робіт. Як наслідок позивач буде змушений звертатись до суду з позовом про відшкодування завданих збитків. Таким чином, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди ПОСП «Рояківка», оскільки протягом часу, необхідного для вирішення справи по суті, можу бути вчинені дії по засіванню земельної ділянки сільськогосподарськими культурами. У разі ухвалення судового рішення на користь ПОСП «Рояківка», його реальне виконання буде істотно ускладнене, оскільки для реального відновлення порушених прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. У такому разі, захист гарантованих прав ПОСП «Рояківка» буде несвоєчасним і неефективним, а позивач зазнає неспівмірного порушення його законних прав та інтересів.

На виконання вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України позивач, на вимогу суду про застосування зустрічного забезпечення позову, пропонує здійснити таке забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Заява розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Окрім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Встановлено, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони вчинення певних дій щодо земельної ділянки, яка є предметом спору.

Між сторонами дійсно виник спір з приводу об`єкта нерухомості, яким є земельна ділянка з кадастровим номером :08:004:0113, розміром 5,1217 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в адміністративних межах Рояківської сільської ради Кегичівського району Харківської області, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1 та на підставі договору оренди землі від 16 березня 2010 року передана строком на 10 років ПОСП «Рояківка».

Предметом спору є визнання недійсним договору оренди зазначеної земельної ділянки та скасування рішень державного реєстратора.

Звертаючись із заявою, представник позивача вказав причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, зазначив обставини, які вказують на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення оспорюваних прав позивача. Існує ризик обробітку відповідачем земельної ділянки. За наявності такого ризику виникають потенційні труднощі у подальшому щодо своєчасного поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Наявне достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Невжиття заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, створить перешкоди у поновленні прав позивача, зробить неможливим ефективний захист прав через судову тяганину та значні витрати.

Процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім цього, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Враховуючи пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом спору, наявність обставин, які свідчать про можливість утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, застосування заходів забезпечення позову є доцільним.

Забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Заява про забезпечення позову є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову у виді встановлення заборони на вчинення тих чи інших дій стосовно такої ділянки. Вказаний вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, відповідає вимогам, на забезпечення яких він вживається.

За змістом ч. 7 ст. 153, ч. 6 ст. 154 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд вирішує питання зустрічного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову судом не встановлено.

Разом з тим, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову дозволяє належним чином захистити позивачу свої майнові інтереси, однак у разі відмови у задоволенні позову, цей вид забезпечення позову, в залежності від часу розгляду справи, а саме настання часу для збору врожаю, тощо, може призвести до порушення майнових прав відповідача у вигляді понесення матеріальних збитків пов`язаних з втратою врожаю.

За викладених обставин, суд вважає, що для належного забезпечення майнових прав обох сторін було б доцільно застосувати зустрічне забезпечення. Проте у суду відсутні необхідні відомості для визначення суми такого забезпечення, зокрема щодо дійсної нормативно грошової оцінки землі від якої визначається орендна плата, приблизний обсяг очікуваного врожаю та його вартість, інше. Відсутність зазначених відомостей не дає можливість встановити суду приблизну вартість можливих втрат відповідача, а тому і відповідний розмір грошових коштів, який у разі необхідності відшкодування збитків відповідача, спричинених забезпеченням позову, міг би їх задовольнити. В зв`язку з чим суд не має можливості застосувати зустрічне забезпечення.

Проте незастосування судом при розгляді цієї заяви зустрічного забезпечення не позбавляє відповідача права звернутися до суду з заявою про зустрічне забезпечення, в порядку визначеному ст. 154 ЦПК України.

За правилами статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157, 158, 353 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника позивача Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» адвоката Михайлова Володимира Леонідовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Рояківка» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Харківської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішень державного реєстратора - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: 64030, Харківська область, Кегичівський район, с. Рояківка) вчиняти будь-які дії, спрямовані на знецінення, знищення, пошкодження, переміщення (у тому числі шляхом проведення сільськогосподарських робіт з дискування, боронування, культивації, оранки, збору врожаю, тощо) сільськогосподарських посівів (врожаю) 2020-2021 року на земельній ділянці загальною площею 5,1217 га, кадастровий номер 0:08:004:0113, місце розташування: Харківська область, Кегичівський район, Рояківська сільська рада.

Роз`яснити відповідачам їх право на звернення до суду з заявою про зустрічне забезпечення, відповідно до ст. 154 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу положення статті 159 ЦПК України, за якими у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали надіслати відповідачу ОСОБА_2 для виконання, позивачу та відповідачу ОСОБА_1 для відома.

Роз`яснити відповідачу, що особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання в строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Суддя Т.В. Крапівка