РІШЕННЯ
іменем України
21 квітня 2021 рокуСправа №451/946/20
Провадження № 2/451/245/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/946/20 за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

19 червня 2020 року ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування.

В позовній заяві зазначає, що батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 були зареєстровані і проживали у будинковолодінні АДРЕСА_1 . За час шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 (позивач у справі).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Немилів Радехівського району померла мати позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 24 серпня 1996 року. За життя ОСОБА_9 заповідального розпорядження на випадок своєї смерті не складала, а відтак за результатом її смерті відкрилася спадщина за законом. До складу спадщини, окрім іншого, увійшло право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 2,7841 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та на які 11.08.2000 року виданий Державний акт, серії НОМЕР_2 . Вказаний державний акт виданий після смерті матері. На момент смерті мати була зареєстрована і проживала по АДРЕСА_1 . Разом із нею був зареєстрований та проживав чоловік ОСОБА_5 , який прийняв на відповідальне зберігання належні мамі правовстановлюючі документи, тобто вступив в оперативне управління спадковою масою, що кореспондує вимогам ст.549 ЦК УРСР, норми якої були чинними на час виникнення правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у с.Немилів Радехівського району помер батько позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 20.02.2010 року. Ще задовго до смерті тата, оскільки той був особою похилого віку та одиноким, так як мати померла ще у 1996 році, а відтак потребував стороннього догляду, ОСОБА_5 переїхав на проживання у належне позивачу будинковолодіння АДРЕСА_2 . Позивачка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснювали догляд за батьком, що підтверджується відомостями, викладеними у довідках Немилівського старостинського округу №№56,58, від 21.02.2020 року. У склад спадкового майна увійшло право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 1,9097 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Немилівської сільської ради Радехівського району та на які 10.08.2000 року виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030265. 26 січня 2009 року на випадок своєї смерті ОСОБА_5 склав заповідальне розпорядження, що посвідчене секретарем виконавчого комітету Немилівської сільської ради Радехівського району, відповідно до якого усі майнові та немайнові права батько заповів своїй внучці, а позички дочці ОСОБА_3 (відповідач у справі). На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 була зареєстрована і проживала у с.Старичі Яворівського району. У органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 не зверталася, оскільки в усній формі пояснила позивачці, що не хоче претендувати на спадкову масу і приймати спадщину після смерті діда ОСОБА_5 . В обгрунтування своєї позиції донька зазначила, що лише її (позивачку) вважає належним спадкоємцем, оскільки до кінці життя ОСОБА_5 здійснювала догляд за ним. Окрім цього, ОСОБА_3 не вчинили жодних інших дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини. Зокрема, не опікується спадковим майном, не несе матеріальні витрати, пов`язані з утриманням спадкової маси, а тому вважає за доцільне усунути її від спадкування майна ОСОБА_5 . Щодо обставин прийняття позивачкою спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , остання зазначає, що спадщину прийняла шляхом проживання із батьком, що кореспондує вимогам статті 1268 ЦК України. Вважаючи себе належним спадкоємцем та маючи намір оформити права на спадкове майно позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт №030266 було видано після смерті спадкодавця, наявна суперечність між зареєстрованим та фактичним місцем проживання ОСОБА_5 , пропущені строки для прийняття спадщини, а також за наявності можливого спадкування за заповітом, на думку нотаріуса може вбачатися спір щодо спадкового майна. Наведене вище унеможливлює реалізацію майнових прав позивачки як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому остання звернулася з позовом до суду.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 скерувала суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, просить розгляд справи проводити без її участі (а.с.64).

Також відповідач ОСОБА_4 надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с.66).

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Немилівською сільською радою 24 серпня 1996 року (а.с.19).

Окрім цього, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер син ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого повторно 01 листопада 2019 року, та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №5 від 21 лютого 2020 року про народження ОСОБА_7 (а.с.23-24).

Також ІНФОРМАЦІЯ_8 помер син ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно 01 березня 2002 року, та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №2 від 21 лютого 2020 року про народження ОСОБА_8 (а.с.25-26).

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030266, виданого головою Радехівської районної Ради народних депутатів 11 серпня 2000 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10844 вбачається, що земельна ділянка, площею 2,7841 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_6 (а.с.20-зворот).

Згідно довідки №57 від 21.02.2020 року, виданої Немилівським старостинським округом Радехівської міської ради Львівської області встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на час смерті була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею був зареєстрований та проживав її чоловік ОСОБА_5 (а.с.21).

З довідки №326 ввід 31.10.2019 року, виданої Немилівським старостинським округом вбачається, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.22).

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_5 фактично вступив у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, прийняв спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 20 лютого 2020 року (а.с.27).

Родинні відносини підтверджуються копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №1 від 20 лютого 2020 року про державну реєстрацію народження ОСОБА_11 ; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , серії НОМЕР_6 від 18 вересня 1975 року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_12 , серії НОМЕР_7 від 20 грудня 1980 року; копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 21 жовтня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_13 та ОСОБА_12 21 жовтня 2006 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_14 »; копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 , серії НОМЕР_9 , виданого повторно 30 липня 1996 року; копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_10 від 28 серпня 2004 року, відповідно до якого ОСОБА_16 та ОСОБА_15 28 серпня 2004 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_17 » (а.с.11-12, 15-16, 18).

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030265, виданого головою Радехівської районної Ради народних депутатів 11 серпня 2000 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10843 вбачається, що земельна ділянка, площею 1,9097 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала ОСОБА_5 (а.с.29-зворот).

З копії заповіту, посвідченого 26 січня 2009 року секретарем виконкому Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , все майно, що на день смерті буде йому належати і на що по закону матиме право заповів внучці ОСОБА_3 , 1980 року народження (а.с.30).

Згідно довідки №56 від 21.02.2020 року, виданої Немилівським старостинським округом Радехівської міської ради Львівської області встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 на час смерті проживав в АДРЕСА_2 . Разом з ним проживала його дочка ОСОБА_2 , 1951 року народження (а.с.31).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Факт прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та факт постійно проживання позивача по АДРЕСА_2 без реєстрації разом із ОСОБА_2 до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , недовіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.70).

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що спадкоємець за заповітом (відповідачка по справі ОСОБА_3 ) не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , не вчинила жодних дій, визначених законодавством, які б свідчили про прийняття нею спадщини, а також скерувала до суду заяву із визнанням позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що остання не має наміру приймати спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відповідно в розумінні ст.ст.1223, 1261 ЦК України право на спадкування за законом отримала позивачка як спадкоємець першої черги спадкування за законом та така, що прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що держаний акт на право приватної власності на землю видано після смерті спадкодавця, наявна суперечність між зареєстрованим та фактичним місцем проживання спадкодавця ОСОБА_5 , тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідачів в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,206, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт, що ОСОБА_5 постійно проживав по АДРЕСА_2 без реєстрації разом із ОСОБА_2 до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , (РНОКПП НОМЕР_11 ), у порядку спадкування право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,7841 га, що розташовані на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030266, виданого головою Радехівської районної Ради народних депутатів 11 серпня 2000 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10844.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , (РНОКПП НОМЕР_11 ), у порядку спадкування право власності на земельні ділянки: площею 0,3138 га із кадастровим номером :04:000:0277, площею 0,1706 га із кадастровим номером :03:000:0285, площею 1,0375 із кадастровим номером :03:000:0170, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Немилівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №030265, виданого головою Радехівської районної Ради народних депутатів 11 серпня 2000 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10843.

Припинити право ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (РНОКПП НОМЕР_12 ), на спадкування майнових і немайнових прав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (РНОКПП НОМЕР_12 ), зареєстрованої у АДРЕСА_3 , жительки АДРЕСА_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_15 (РНОКПП НОМЕР_13 ), жительки АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , (РНОКПП НОМЕР_11 ), жительки АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 квітня 2021 року.