Номер провадження 2/754/3306/21
Справа №754/2269/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Василенко О.Г.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Подану заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва із відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу) і до досягнення повноліття дитини. Наразі, син є студентом 2-го курсу, денної форми навчання, медичного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Повнолітня дитина на даний час не працює, навчається на денній формі навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Витрати на утримання повнолітнього сина є досить високими. До обов`язкових витрат відноситься придбання продуктів харчування, необхідного одягу, взуття, оплата за навчання, придбання літератури для навчання та розвитку, лікування, сплата комунальних послуг та інші непередбачувані витрати.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.02.2021 року і до досягнення ним 23 років, а саме 07.03.2024 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва 17.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що за позовною заявою на підставі рішення суду його було позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 . Разом з тим, протягом всього періоду життя сина надає останньому матеріальну допомогу. Крім того, допоміг сину із працевлаштуванням, проте останній через незгоду позивача - відмовився. Відповідач вказав, що не заперечує надавати сину матеріальну допомогу у період його навчання, проте розмір аліментів 1/6, що вказаний у позовній заяві не є для нього прийнятним, оскільки на своєму утримання має ще доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Просив визначити аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2001 року, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с.10).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано 15.10.2002 року (а.с.12).

У період шлюбу - ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Відповідно до копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.02.2008 року із відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини від всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 10.12.2007 року і до повноліття дитини. (а.с.13).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, інформація з єдиного реєстру боржників відносно відповідача відсутня (а.с.20), виконавче провадження завершено (а.с.21).

З копії свідоцтва про зміну імені вбачається, що ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.9).

З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована та проживає разом із сином, за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7, 14).

Відповідно до договору про навчання у закладі вищої освіти та довідки від 23.12.2020 року № 120/7-1806 ОСОБА_3 , є студентом 2 курсу медичного факультету № 3, денної форми навчання - контракт. Термін закінчення університету 2025 рік (а.с.15, 16).

Таким чином, позивач обґрунтовуючи свою позовну заяву, вказує, що відсутня домовленість між сторонами щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання досягнуто не було. Позивач самостійно утримувати повнолітнього сина не може, що негативно відображається на психологічному стані позивача та сина.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати.

Згідно ч.1 ст. 198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у ст.183 цього Кодексу.

Частиною першою та другою ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітню дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Суд зазначає, що ч.2 ст.199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач в судовому засіданні позовну заяву в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина не заперечував, проте не підтримав позовну заяву в частині розміру аліментів.

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває на його утриманні.

Таким чином, повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, проте позивач всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала доказів розміру витрат, що нею здійснюються щомісячно на утримання повнолітнього сина. Відповідач в свою чергу не заперечує щодо сплати ним аліментів на сина, проте на своєму утриманні має неповнолітню доньку.

За таких обставин, суд вважає за необхідним, позов задовольнити частково та стягнути з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення навчання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно на весь період його навчання, але не більш як до досягнення сином двадцяти трьох років, що буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно дати реєстрації, позов поданий до суду 10.02.2021 року, таким чином, аліменти підлягають стягненню з відповідача на утримання сина у зв`язку з навчанням з 10.02.2021 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн., так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

З позовної заяви та клопотання про стягнення (розподіл) судових витрат вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесених витрат, стороною позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2021 року, укладений між АО «Дісп`ютс» та ОСОБА_1 , завдання № 1 від 03.02.2021 року, заключна виписка за період з 03.02.2021 року на суму 5000, 00 грн.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, поданий стороною позивача опис робіт не є детальним, відсутній акт виконаних робіт

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 182, 184, 198-200 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274-279, 430 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається, аліменти у розмірі 1/8 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 10.02.2021 року і до досягнення дитиною 23 річного віку за умови продовження навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: В.О.Сенюта