Провадження № 4-с/638/90/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т.В.

за участю секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 стягувач ОСОБА_2 заінтересована особа Головний державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєв Сергій Миколайович на дії і рішення державного виконавця, -

встановив:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 скаргу ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа Головний державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєв Сергій Миколайович на дії і рішення державного виконавця залишено без задоволення.

При перевірці матеріалів справи, встановлено, що мотивувальна частина ухвали містить неточності. А також у зв`язку із технічною несправністю роботи комп`ютерної системи, наявні копіювання з іншого документу.

В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ст. 269 ЦПК України зазначено, що суд може виправити допущені в судовому рішенні описки.

За таких обставин, суд вважає необхідним виправити вказану описку в ухвалі суду.

Керуючись ст. 269 ЦПК України, суд -

постановив:

Виправити описку в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2021 по справі за скаргою ОСОБА_1 стягувач ОСОБА_2 заінтересована особа Головний державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєв Сергій Миколайович на дії і рішення державного виконавця.

Мотивувальну частину ухвали викласти в наступній редакції:

« ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії і рішення державного виконавця, в якій просить суд визнати дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєва Сергія Миколайовича зі складання та направлення до Дзержинського районного суду м. Харкова подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника від 02.04.2020 в межах виконавчого провадження № 56298905 протиправними, визнати протиправним та скасувати подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника від 02.04.2020, винесене головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєвим Сергієм Миколайовичем.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначає, що дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєва Сергія Миколайовича зі складання та направлення до Дзержинського районного суду м. Харкова подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника від 02.04.2020 в межах виконавчого провадження № 56298905 є протиправними, оскільки державним виконавцем не встановлено жодних фактів ухилення боржника від виконання судового рішення та у оскаржуваному поданні таких фактів не зазначено, в той час як ОСОБА_1 належним чином виконує судове рішення.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Стягувач за виконавчим провадженням № 56298905 ОСОБА_2 у судове засідання з`явився, проти доводів скарги заперечував, просив у задоволені скарги відмовити.

Заінтересована особа Головний державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєв Сергій Миколайович у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до частини 2 статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши доводи скарги, заслухавши заперечення проти скарги, повно та всебічно оцінивши докази та підтвердження доводів скарги, що наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 56298905 з виконання виконавчого листа у справі № 638/12278/15-ц, виданого 27.04.2018 р. Дзержинським районним судом м. Харкова про: встановити час спілкування батька, ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щотижнево по вівторкам з 18-00 години до 20-00 години за виключенням часу хвороби дитини та встановлених державою Україна святкових днів , що припадають на вівторок кожного тижня та крім дати 11 вересня (дня народження матері дитини ОСОБА_1 ), якщо цей день припадає на вівторок другого тижня вересня місяця.

В частині покладення на батька ОСОБА_2 обов`язків добросовісно та належним чином користуватися своїми правами та обов`язками під час спілкування з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , 29.03.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановленні порядку спілкування та участі в вихованні дитини визнати частково обґрунтованими, частково доведеними належним доказами та задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , 29.03.2013 року з батьком ОСОБА_2 , дідом ОСОБА_4 , бабцею ОСОБА_5 як особисто так і в телефонному режимі та і з застосуванням комп`ютерних технологій. Обрати способом участі батька ОСОБА_4 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 спілкування з дитиною за відсутності матері ОСОБА_1 кожну четверту п`ятницю місяця з 14-00 годин до 18-00 годин незалежно від місця перебування дитини, кожну другу суботу місяця з 10-00 години до 16-00 годин включно, кожну третю неділю місяця з 10-00 годин до 18-00 годин за відсутності матері ОСОБА_1 незалежно від місця перебування дитини.

Обрати способом участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 спілкування з дитиною по четвергам першої та третьої неділі місяця з 16-00 години до 19- 00 години, по понеділкам другої та четвертої неділі місяця з 16-00 години до 19-00 за виключенням часу хвороби дитини та встановлених державою Україна святкових днів, що припадають на понеділок чи четвер кожного тижня та крім дати 11 вересня (дня народження матері дитини ОСОБА_1 ), якщо цей день припадає на понеділок чи четвер другого тижня вересня місяця.

Дозволити під час спілкування дитини з батьком відвідувати місце його проживання, відвідування розважальних закладів, концертів, спектаклів, цирку, кінотеатру , парку з атракціонами при умові нагляду за технікою безпеки щодо малолітньої дитини.

Обрати способом участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 спілкування з дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей :1) в дні її народження у парні роки, 29 березня з 10-00 години до 16 -00години в присутності матері, у непарні роки, 29 березня з 10 години до 16-00 години за відсутності матері. 2) в дні народження батька 01 серпня кожного року з 10 -00 години до 17-00 години без присутності матері.3) На святкування Різдва Христова з 9-00 до 15-00 годин у парні роки, з 12-00 до 18-00 годин у непарні роки за відсутності матері, 4) на Новий рік з 11-00 до 16-00 години кожного року.

Обрати способом участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 спілкування з дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей проведення двічі на рік відпустки разом з батьком за відсутності матері: взимку протягом одного тижня, влітку протягом двох тижнів кожного року при умові згоди матері на виїзд для проведення відпустки за межі України або при спільному виїзді батьків для проведення відпустки.

Обрати способом участі діда ОСОБА_2 та бабці ОСОБА_5 у вихованні онуки, дитиною з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей, надавши часи спілкування з ОСОБА_3 кожну четверту неділю місяця з 10-00 до 18-00 години за місцем їх проживання в присутності батька і матері (при наявності її бажання бути присутньою) та в дні народження діда та бабці 31 серпня кожного року та 28 вересня кожного року за 10-00 години до 16-00 годин в присутності батька і матері (при наявності її бажання бути присутньою).

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

При примусовому виконанні судового рішення в межах виконавчого провадження №56298905 державним виконавцем складені акти про повторне невиконання ОСОБА_1 рішення без поважних причин від 22.02.2019 року, від 26.02.2019 року, від 04.03.2019 року та винесено постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафів від 25.02.2019 року, від 01.03.2019 року, від 05.03.2019 року.

Станом на час складання та направлення до Дзержинського районного суду м. Харкова подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника від 02.04.2020 року виконавче провадження № 56298905 перебувало у провадженні Головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєва Сергія Миколайовича.

Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковими до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень частин 1-4 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 6 Розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі по тексту - Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 Розділу XIII Інструкції у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Аналіз зазначених вище положень законодавства свідчить, що державний виконавець при примусовому виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, у випадку наявності фактів невиконання боржником рішення суду уповноважений звертатися до суду за місцем виконання відповідного рішення із поданням про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 в межах її доводів та заявлених вимог судом встановлено, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 складені акти по повторне невиконання боржником рішення без поважних причин від 22.02.2019, 26.02.2019, 04.03.2019 та винесено постанови про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі від 25.02.2019, 01.03.2019, 05.03.2019.

Відомостей щодо визнання не чинними та/або скасування постанов про накладення на боржника штрафів у подвійному розмірі від 25.02.2019, 01.03.2019, 05.03.2019 матеріали справи не містять.

При цьому, доводи скарги відносно того, що постанови про накладення на боржника штрафів у подвійному розмірі від 25.02.2019, 01.03.2019, 05.03.2019 виносилися більше 1 року тому іншим державним виконавцем, у провадженні якого на той час перебувало виконавче провадження № 56298905 не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини 4 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» винесення постанови про накладення штрафу у подвійному розмірі та звернення до з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби є окремими не пов`язаними між собою виконавчими (процесуальними) діями, що вчиняються державним виконавцем у випадку повторного невиконання рішення суду боржником.

Так само доводами скарги не доведено, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника від 02.04.2020 в межах виконавчого провадження № 56298905 складено та направлено до суду за місцем виконання рішення суду поза межами відповідного виконавчого провадження.

У зв`язку із цим, враховуючи імперативні приписи частини 4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець був зобов`язаний вживати заходи примусового виконання рішення, у тому числі, звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, що останнім і виконано.

Викладене свідчить, що Головний державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бакшеєв Сергій Миколайович при складанні та направленні до Дзержинського районного суду м. Харкова подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника від 02.04.2020 в межах виконавчого провадження № 56298905 діяв у відповідності до вимог статей 13, 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» та вимог пункту 1 Розділу XIII Інструкції.

При цьому, щодо надання відповіді у своєму рішенні щодо всіх аргументів сторін у даній справі, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; хоча судді мають можливість, а інколи зобов`язані вчиняти певні дії з власної ініціативи, судді повинні давати відповідь лише на належні доводи, які здатні вплинути на вирішення спору (пункт 39); виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Дотримуючись вищевикладеного, суд вважає за можливе не надавати відповіді у рішенні на всі інші доводи сторін у даній справі оскільки вони не впливають на правильне вирішення спору.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, рішення чи дії державного виконавця в розумінні зазначених положень, що можуть бути оскаржені до суду мають безпосередньо порушувати права та свободи сторін виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із даною скаргою ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець незаконно виніс подання від 02.04.2020, внаслідок чого остання може бути протиправно позбавлена конституційно закріплених свободи пересування, права на вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України.

Як зазначено у частині 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Як вже було зазначено, відповідно до пункту 1 Розділу XIII Інструкції у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Відповідно до частини 3 статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналіз зазначених положень свідчить, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням є ухвала суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи.

При цьому, самі по собі дії державного виконавця зі складання та направлення до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та саме по собі таке подання не призводить до порушення прав боржника у виконавчому провадженні, оскільки не призводить до жодних правових наслідків, а питання щодо законності та вмотивованості відповідного подання вирішується судом при розгляді такого подання у порядку, визначеному статтею 441 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 447 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку із чим, як з огляду на встановлену судом законність дій державного виконавця, так і враховуючи те, що діями державного виконавця зі складання та направлення до Дзержинського районного суду м. Харкова подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон права скаржника порушено не було, суд відмовляє у задоволенні даної скарги».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих.