Справа № 523/174/20
Провадження №2/523/2166/21
"14" квітня 2021 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Вовкович І.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,-
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якій просить визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 31,1 кв.м.
Позов обґрунтовано тим, що 28.05.2004 року позивачкою ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Орзіх В.М., зареєстрованого в реєстрі за №.2236 та реєстрованого ОМБТІ та РОН 09.06.2004р. р.№ 171, стор.111, кн.348пр., була придбана у власність однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 24,5 кв.м.
Як зазначає позивачка, у кінці 2004 році за її власний кошт була виконана реконструкція вищевказаної квартири з облаштуванням веранди-прибудови та перепланування кухні. В результаті чого загальна площа квартири збільшилась до 31,1 кв.м. Факт закінчення виконання реконструкції до квітня 2005 року підтверджується: погодженням Суворовського районом відділу головного управління МНС України в Одеській області за № 251 від 14.04.2005 року; - погодженням Головного державного санітарного лікаря міста Одеси за № 3/790 від 22.03.2006 року; дозволом на розробку технічного висновку про можливість прийняття в експлуатацію самовільно виконаних будівельних робіт за № 2813/0 від 03.10.2006р.; погодженням управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя можливості введення з експлуатацію реконструйованої квартири АДРЕСА_2 з верандою- прибудовою за № 1063 від 27.11.2006 року; висновком Управління архітектури та містобудівництва Одеської міської ради № 1325/06 від 07.02.2007 року про можливість введення в експлуатацію квартири після виконаної реконструкції з розширенням за адресою: АДРЕСА_3 ; рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради за № 938 від 22.08.2007 року «Про прийняття в експлуатацію квартири, що належить гр. ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_3 ».
Як вказує позивачка, 13.07.2007 року нею особисто було сплачено 2000 грн. внесок на розвиток інфраструктури міста, отримувач - управління капітального будівництва Одеської міської ради.
30.01.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради за № 938 від 22.08.2007 року «Про прийняття в експлуатацію квартири, що належить ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_3 » позивачці було видано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 . При цьому свідоцтво було видано на прізвище, яке я взяла після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .
07.07.2007 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано 27.12.2011 року.
Як зазначає позивачка, у вересні 2019 року вона вирішила реалізувати своє право як власника, продати вказану квартиру, для оформлення угоди звернулась до нотаріальної контори. Однак нотаріусом було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу квартири, оскільки свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру було отримане позивачкою 30.01.2008 року, вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та відсутня його письмова згода на відчуження.
Також, нотаріусом роз`яснено про те, що за наявними документами 6,6 кв.м. площі квартири (різниця між площею квартири 24,5 кв.м. до реконструкції та 31,1кв.м. після реконструкції) вважаються спільною власністю мене та Відповідача, у зв`язку з чим необхідно звернутись до суду для визнання цього майна моєю особистою приватною власністю з урахуванням фактичних обставин справи.
Позивачка в своєму позові пояснила про те, що не підтримує стосунків з відповідачем, його фактичне місцеперебування не відоме, тому вона змушена звернутися до суду.
У судове засідання не з`явився позивачка, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності.
У судове засідання не з`явився відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є недоказаним, є не обґрунтованим, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено про те, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 24,5 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2004р., який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа Орзіх В.М., зареєстрованого в реєстрі за №.2236 та реєстрованого ОМБТІ та РОН 09.06.2004р. р.№ 171, стор.111, кн.348пр. (а.с.12-13).
Судом встановлено про те, що була проведена реконструкція квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого загальна площа квартири збільшилась з 24,5 кв.м. до 31,1 кв.м.
Факт проведення реконструкції квартири підтверджується: погодженням Суворовського районом відділу головного управління МНС України в Одеській області за № 251 від 14.04.2005 року; погодженням Головного державного санітарного лікаря міста Одеси за № 3/790 від 22.03.2006 року; дозволом на розробку технічного висновку про можливість прийняття в експлуатацію самовільно виконаних будівельних робіт за № 2813/0 від 03.10.2006р.; погодженням управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя можливості введення з експлуатацію реконструйованої квартири АДРЕСА_2 з верандою- прибудовою за № 1063 від 27.11.2006 року; висновком Управління архітектури та містобудівництва Одеської міської ради № 1325/06 від 07.02.2007 року про можливість введення в експлуатацію квартири після виконаної реконструкції з розширенням за адресою: АДРЕСА_3 ; рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради за № 938 від 22.08.2007 року «Про прийняття в експлуатацію квартири, що належить ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_3 » (а.с.14-20).
13.09.2007р. позивачці було видано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв.м. (а.с.21-22).
Судом встановлено про те, що 07.07.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, про що було зроблено відповідний актовий запис № 573 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с.25).
З матеріалів справи вбачається про те що 30.01.2008року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради за № 938 від 22.08.2007 року «Про прийняття в експлуатацію квартири, що належить гр. ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_3 » ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 (а.с.23), та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17962256 від 03.03.2008р. (а.с.24).
Судом встановлено про те, що згідно Інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 194219635 від 20.12.2019р. власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв.м. є позивачка ОСОБА_6 (а.с.28-29).
27.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданим повторно Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 02.10.2019 року (а.с.26).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Загальний перелік способів захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.
Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.
Положеннями статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.
У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Крім того, у статті 58 СК України вказано, що і дохід, який приносить річ, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є також власністю цього з подружжя.
І саме той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей (частина перша статті 59 СК України).
Змістом ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.
Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог.
Також, суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. ст. 16, 317, 319, 321 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю залишити без задоволення.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення складено та підписано суддею 23.04.2021р.

Суддя: Аліна С.С.