Постанова

Іменем України

27 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 242/3877/15-ц

провадження № 61-22798св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Акціонерне товариство «Сбербанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Формула-2016»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом)-ОСОБА_1 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Одеський коровай»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула-2016» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року у складі судді Волошина В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк «Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Одеський коровай» (далі - ПАТ «Одеський коровай»), про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24 червня 2010 року між банком та ПАТ «Одеський коровай» було укладено кредитний договір № 17-В/10 (далі - Кредитний договір), за умовами якого ПАТ «Одеський коровай» відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях, в межах якої позичальнику надано кредит. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 03 грудня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання ПАТ «Одеський коровай» зобов`язань за Кредитним договором. ПАТ «Одеський коровай» не виконувало належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим в нього станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 257 418 178,57 російських рублів, з яких: 226 333 682 російських рублів - за кредитною лінією, 31 084 496,57 російських рублів - проценти за користування кредитною лінією. Враховуючи викладене, ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» просило стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» заборгованість за Кредитним договором в розмірі 257 418 178,57 російських рублів, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 226 333 682 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією - 31 084 496,57 російських рублів, а також - судові витрати в розмірі 3 654 грн.

У грудні 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 а подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року задоволено. Скасовано заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року. Цивільну справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із зустрічним позовом до ПАТ «Сбербанк» про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що 24 лютого 2015 року банк направив ПАТ «Одеський коровай» письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за Кредитним договором. Вказаною вимогою було змінено строк виконання основного зобов`язання і згідно з частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя сплив 24 серпня 2015 року. Крім того, на підставі додаткової угоди від 27 лютого 2014 року № 14 до Кредитного договору новим боржником за Кредитним договором стало Публічне акціонерне товариство «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів». Він не надавав своєї згоди відповідати за зобов`язаннями нового боржника. Тому порука є припиненою також з підстав, передбачених частиною третьою статті 559 ЦК України. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати поруку, що виникла за договором поруки від 03 грудня 2013 року, укладеним між ним та ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії», такою, що припинена з 24 серпня 2015 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до спільного розгляду з позовом ПАТ «Сбербанк».

У квітні 2017 року ПАТ «Сбербанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сбербанк», подало до Шевченківського районного суду міста Києва заяву про зменшення позовних вимог та просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором, розмір якої станом на 04 квітня 2017 року складав 114 009 858,08 російських рублів та 34 406 258,43 грн, з яких: 41 415 370,54 російських рублів - за кредитною лінією, 72 594 487,54 російських рублів - проценти за користування кредитною лінією, 26 177 579,86 грн - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом, 8 228 678,57 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року первісний позов АТ «Сбербанк» залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, представник АТ «Сбербанк» повторно не з`явився в судові засідання, призначені на 25 квітня та 05 вересня 2019 року, причин неявки не повідомив і клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу Ягодки Олександра Олександровича в інтересах АТ «Сбербанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Формула-2016» (далі - ТОВ «Формула-2016») залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач двічі поспіль не направив у судові засідання уповноваженого представника, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, не подав до суду заяв з проханням здійснити розгляд справи за відсутності свого представника, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви АТ «Сбербанк» без розгляду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

20 грудня 2019 року ТОВ «Формула-2016» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не постановляв ухвали про закриття підготовчого засідання і перехід до розгляду справи по суті, не переходив до розгляду справи по суті, а відтак не мав правових підстав для застосування частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Апеляційний суд також не врахував цих обставин, що призвело до винесення незаконної постанови. Посилання місцевого суду на процесуальні строки розгляду справи в контексті неявки позивача в судове засідання є помилковим, оскільки строки розгляду справи були порушені внаслідок дій (бездіяльності) відповідача. Крім того, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції зазначив про зловживання стороною первісного позивача своїми процесуальними правами, однак ЦПК України не визначає такий вид зловживання процесуальними правами як неявка в судове засідання і позивач належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, понад три роки дисципліновано та добросовісно брав участь в судових засіданнях, подавав необхідні докази, заяви та розраховував на справедливе і швидке вирішення спору судом та захист його порушених прав. Таким чином, суд залишив позов без розгляду з формальних міркувань, з порушенням норм процесуального права, що за своїми правовими наслідками та значенням є неспівмірним з діями (бездіяльністю) позивача, порушує його право на судовий захист, справедливий суд і принцип рівності сторін.

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ломовцев В. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги. Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не постановляв ухвали про закриття підготовчого засідання і перехід до розгляду справи по суті, не переходив до розгляду справи по суті, не відповідають обставинам справи. В судовому засіданні, яке відбулося 28 червня 2016 року, за участю представників сторін суд перейшов до розгляду справи по суті, оголосив зміст позовних вимог, заслухав пояснення сторін щодо поданих ними позовів та в подальшому оголошував перерви в судових засіданнях. Також ТОВ «Формула-2016» в касаційній скарзі підтверджує той факт, що банк був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, однак представник позивача за первісним позовом двічі поспіль не з`явився в судові засідання.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду міста Києва.

15 січня 2020 року справа № 242/3877/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Встановлено, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року в цій справі позов ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2010 року № 17-В/10 в розмірі 257 418 178,57 російських рублів, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 226 333 682 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією - 31 084 496,57 російських рублів, а також - судові витрати в розмірі 3 654 грн.

У грудні 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 грудня 2015 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року задоволено. Скасовано заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2015 року. Цивільну справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю.

Після отримання справи Шевченківським районним судом міста Києва справу призначено до розгляду на 24 березня 2016 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до спільного розгляду з позовом ПАТ «Сбербанк».

В подальшому в судових засіданнях оголошувалися перерви.

В судовому засіданні, призначеному на 29 січня 2019 року було оголошено перерву та призначено наступне судове засідання на 25 квітня 2019 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

25 квітня 2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі оголошено перерву та призначено наступне судове засідання на 05 вересня 2019 року, про що АТ «Сбербанк» було належним чином повідомлене 10 травня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судове засідання, призначене на 05 вересня 2019 року, представник АТ «Сбербанк» повторно не з`явився.

Таким чином, АТ «Сбербанк» було завчасно та належним чином повідомлене про дату, час та місце судових засідань, призначених на 25 квітня та 05 вересня 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За частинами першою, другою та п`ятою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вищевказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він вправі подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17 (провадження № 61-4437св20), від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19 (провадження № 61-15254св20), від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18 (провадження № 61-2329св20).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову АТ «Сбербанк» без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не постановляв ухвали про закриття підготовчого засідання і перехід до розгляду справи по суті, не переходив до розгляду справи по суті, а відтак не мав правових підстав для застосування частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки нормами ЦПК України не передбачено проведення підготовчого судового засідання після скасування заочного рішення, і при первісному розгляді справи місцевий суд вчинив дії, передбачені главою 3 «Провадження у справі до судового розгляду» (статті 129-131) ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково послався на процесуальні строки розгляду справи та зазначив про зловживання стороною первісного позивача своїми процесуальними правами, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, так як місцевий суд залишив позов АТ «Сбербанк» без розгляду у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки і не подавав заяву про розгляд справи за його відсутності, а не внаслідок тривалого розгляду справи та зловживання стороною первісного позивача своїми процесуальними правами.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не впливають на законність оскаржуваних судових рішень та відповідний правовий результат.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула-2016» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко