Провадження № 2/641/298/2021 Справа № 641/5898/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого у справі судді - Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Павленко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики від 27.04.2019 з урахуванням відсотків, обрахованих за ч. 1 ст. 1048 ЦК України, штрафних санкцій (3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення), нарахованих за ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу, визначену судовим рішенням, в загальному розмірі 25478,79 грн. Також позивач просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок несвоєчасного погашення боргу, а саме суму витрат на лікування та проходження реабілітації, пов`язаних з проведенням операції, в розмірі 16610,37 грн.; відшкодувати судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що 27.04.2019 вона позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3 тис. доларів США строком на три місяці до 01.09.2019, що підтверджується розпискою. У визначений строк ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо повернення позичених коштів не виконав. 30.10.2019 ОСОБА_1 подано заяву до суду про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу, заочним рішенням суду було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 75201,43 грн. та судові витрати. В грудні 2019 року було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання 07.02.2020 приватному виконавцю, відкрито виконавче провадження. Напочатку червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. У ОСОБА_1 одразу ж погіршився стан здоров`я, оскільки відповідач ображав та погрожував їй. Про погіршення стану здоров`я вона повідомила у судовому засіданні і відповідач пообіцяв сплати заборгованість. Відповідач був обізнаний про необхідність проведення позивачу операції, однак кошти на виконання рішення не надав. Позивач, з огляду на те, що відповідач пообіцяв повернути заборгованість, а операція була необхідна, ОСОБА_1 звернулась до своєї знайомої та позичила в неї 1,5 тис. доларів США. Однак ОСОБА_2 не провів розрахунок із позивачем, що призвело до виникнення у ОСОБА_1 заборгованості перед знайомою ОСОБА_3 ухвалою суду від 03.07.2020 ОСОБА_2 було відмовлено в перегляді заочного рішення, апеляційну скаргу на рішення суду не було подано, проте продовжив порушувати своїх зобов`язання з повернення позичених грошових коштів. Позивач вказує, що ОСОБА_2 борг за розпискою від 27.04.2019 не повернув, рішення суду не виконав., тобто користується чужими грошовими коштами, прострочив виконання зобов`язання.

Так, ОСОБА_2 взяв у борг 3 тис доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.10.2020 складає 84821,10 грн. З урахуванням заочного рішення суду, яким стягнуто заборгованість в сумі 75201,43 грн., залишок боргу за договором позики становить 9619,67 грн.

Позивачем на суму боргу в розмірі 3 тис. доларів США за період з 27.04.2019 по 20.10.2020 нараховано проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, що визначено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в розмірі 490,03 доларів США, що за курсом НБУ становить 13854,96 грн.

Водночас позивачем відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу, встановлену рішенням суду в розмірі 75201,43 грн., нараховано за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року 3% річних в розмірі 1891,36 грн., а також збитки від інфляції в сумі 112,80 грн.

Також позивач вказує, що вона неодноразово намагалась зв`язатися із ОСОБА_2 з метою повернення грошових коштів, пояснювала йому, що кошти необхідні для лікування хвороби. Проте ОСОБА_2 вкрай агресивно та неадекватно реагував на повідомлення позивача, використовував у розмові нецензурну лексику, внаслідок чого у ОСОБА_1 на підставі душевних хвилювань стало клінічне ускладнення хвороби, а тому позивач вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 витрати на лікування, загальний розмір яких становить 16610,37 грн.

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи в повному обсязі проти заявлених позовних вимог, подав відзив на позов, в якому зазначає, що дійсно він отримав від ОСОБА_1 позику, рішенням суду від 18.12.2019 з нього стягнуто заборгованість за договором позики від 27.04.2019, а тому повторне стягнення тіла кредиту не допускається, нарахування процентів після сплину строку виконання зобов`язання (01.09.2019) є незаконним, можливе лише нарахування відсотків згідно ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на заборгованість в іноземній валюті також не допускається. Вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди на законі не ґрунтується, оскільки не наведено жодних доказів того, що нею понесені збитків внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , а її витрати на лікування є наслідком протиправних дій відповідача і саме він має їх відшкодовувати, не доведено жодних причинно-наслідкових зв`язків між затримкою виплати боргу та погіршенням стану здоров`я позивача.

Позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якій вказується, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. За умови дії зобов`язання 3 тис. доларів США, за яким жодного платежу не зроблено, воно діє в тому самому обсязі, незважаючи на наявність судового рішення. Обов`язок з повернення боргу за розпискою є діючим, сторони не встановили строк дії обов`язку або строк дії розписки. Відповідальність застосовується за прострочення грошового зобов`язання, а позов не містить вимог щодо застосування цієї відповідальності за прострочення сплати позики в обумовлені розпискою строки. Що стосується компенсації матеріальної шкоди позивач вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань її стан здоров`я погіршився, вона несвоєчасно почала лікування, а тому усі її збитки мають бути відшкодовані відповідачем.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Хоміч А.А. підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Жупинський М.А. в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, однак висловив думку щодо права позивача на нарахування штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, на суму боргу, визначену судовим рішенням.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 у справі № 641/8963/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково; присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.04.2019 в розмірі 75201 грн. 43 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 2700 грн.00 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

Даним судовим рішенням встановлено, що згідно розписки від 27.04.2019 ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 01.09.2019 року. Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 заявила вимоги про стягнення суми боргу в гривневому еквіваленті станом на 29.10.2019. За даними НБУ офіційний курс долара США станом на 29.10.2019 року становить 25,067144 гривень за 1 (один) долар США, а отже сума позики в розмірі 3000,00 доларів США станом на 29.10.2019 в гривневому еквіваленті становить 75201,43 грн.

Судове рішення набрало законної сили 21.01.2020; Комінтернівським районним судом видано виконавчий лист № 641/8963/19, який пред`явлений для примусового виконання до Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В.

Згідно листа Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 08.04.2021 за виконавчим провадженням № 61207097 про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості не проводилось.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 , ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події ( ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена правова позиція викладена у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Враховуючи, що судовим рішенням у справі № 641/8963/19 було встановлено, що хоча ОСОБА_1 і передала ОСОБА_2 у борг грошові кошти в іноземній валюті, про що свідчить розписка, вона виявила бажання стягнути з позичальника грошові кошти саме в національній валюті України в розмірі, еквівалентному розміру позики станом на 29.10.2019, - 75201,43 грн., позивач ОСОБА_1 із ухваленим судовим рішенням погодилась, не оскаржувала його в апеляційному порядку, подвійне стягнення не передбачено діючим законодавством, тому відсутні підстави як для перерахунку суми тіла позики за договором позики від 27.04.2019 і стягнення грошових коштів, які, на думку позивача, недостягнуті в розмірі 9619,67 грн., так і нарахування на суму позики процентів відповідно до положень ст. 1048 ЦК України.

Не підлягають задоволенні і вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди на підставі положень ст. 1166 ЦК України.

Так, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

З огляду на положення ст.ст. 22, 623 ЦК України витрати ОСОБА_1 на лікування та проходження реабілітації не відносяться до категорії збитків. Також позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй матеріальної шкоди в розмірі 16610,37 грн. внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності з боку ОСОБА_2 , даних про завдання ОСОБА_2 шкоди майну позивача ОСОБА_1 судом не встановлено.

При цьому, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 , який прострочив виконання грошового зобов`язання, штрафних санкцій (3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення), нарахованих за ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу, визначену судовим рішенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком штрафних санкцій (3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення), розрахованим відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу, встановлену заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2019 в розмірі 75201,43 грн., а саме за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року 3% річних становлять 1891,36 грн., збитки від інфляції за той же період становлять 112,80 грн.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги № 33 від 22.10.2019, а також копії квитанцій, однак відсутність детального опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, унеможливлює визначити їх співмірність та вирішити питання щодо їх відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 2004,16 грн. та судовий збір в сумі 40,04 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Суддя: Д. Є. Боговський