Справа № 128/3232/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21.01.2021 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді -Саєнко О.Б., при секретарі - Кобенда Ю.О..,

за участю: представника позивача- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про розірвання шлюбу і витребування речі, яка особистою власністю одного з подружжя», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 ,-

УСТАНОВИВ:

04.12.2017 позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернувся до відповідача ОСОБА_3 , який після його уточнення від 20.05.2019 ( Т.1 а.с.179-183), мотивував тим, що він зареєстрував з відповідачем шлюб 15 вересня 2010 року, від якого спільних дітей не мають.

Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. На думку позивача, відповідач уклала шлюб зі ним виключно в корисних цілях з метою заволодіння його грошима.

Зазначає, що він познайомився з відповідачем через оголошення в газеті в серпні 2010 року.

Вказує, що під час спілкування з ним відповідач дізналась, що у нього існує нерухомість в Київській області та ввівши його в оману підштовхнула зареєструвати з нею шлюб і продати зазначену нерухомість та купити іншу нерухомість, оформивши право власності на неї.

Зазначає, що 18 серпня 2010 року він уклав попередній договір про купівлю-продаж власного житлового будинку та земельної ділянки у Київській області, а 07.09.2010 він продав власний житловий будинок за грошові кошти в сумі 637 000 грн. та земельну ділянку за грошові кошти в сумі 128 000 грн.

Вказує, що 15.09.2010 , вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Після чого, ввівши його в оману, відповідач вмовляє його купити іншу нерухомість, а саме житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,0606 га, на якій розташований вказаний будинок, саме за його власні кошти, отримані від продажу домоволодіння та земельної ділянки у Київській області та оформити право власності на відповідача.

11.11.2010 виключно за його гроші купується вищевказана нерухомість.

Вказує, що одразу після цього, з листопада 2010 року, їх шлюбні відносини припиняються з ініціативи відповідача, так як вона вигнала його з будинку, купленого за його особисті кошти, одразу після оформлення нерухомості на її ім`я. З цього ж часу спільне господарство між сторонами не ведеться.

Вказує, що з метою остаточного заволодіння майном, яке було куплено за його кошти, відповідач намагалася визнати шлюб недійсним, однак рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30 жовтня 2012 року рішення Замостянського районного суду м. Вінниці скасовано та у задоволенні позову відповідача про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

У подальшому відповідач намагалася продати спірний будинок, однак без його згоди, як законного чоловіка, не змогла цього зробити.

Також, вказує, що відповідач зі своїм братом ОСОБА_4 ( третя особа у даній справі) використали відому шахрайську схему відчуження майна одного із подружжя без згоди іншого з подружжя.

Зазначає, що 12 серпня 2010 року ОСОБА_3 нібито позичила у ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 430 000 грн., які вона повинна повернути до 1 вересня 2011 року. Після спливу строку повернення позики, ОСОБА_4 звертається з позовом до суду про стягнення боргу, який ОСОБА_3 , звісно ж, визнає в повному обсязі. 5 січня 2012 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області вказаний позов ОСОБА_4 задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 430 000 грн. В подальшому, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 квітня 2012 року визнано мирову угоду між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та в рахунок заборгованості, як він вважає, фіктивної, ОСОБА_3 передає у приватну власність ОСОБА_4 житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,0606 га, на якій розташований вказаний будинок.

Вказує, що таким чином, без його згоди та відома, відповідач відчужила майно на користь свого брата. Вказана ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 10 квітня 2012 року про визнання мирової угоди в даний час скасована в апеляційному порядку.

Зазначає, що примирення між ним та відповідачем неможливе; угоди про добровільний поділ майна між нами не досягнуто.

Тому, просить суд :

-розірвати шлюб між ними;

-витребувати речі, які є особистою власністю одного з подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0606 га кадастровий номер :02:001:0255, на якій розташований вказаний будинок;

- припинити за відповідачем право власності на вищевказане нерухоме майно.

-витребувати у відповідача на його користь технічну та іншу документацію на спірний житловий будинок та ключі від будинку;

-стягнути понесені ним судові витрати.

20.11.2020 в судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_1. показав, що він уточнені позовні вимоги підтримує. Додатково показав, що так склалися обставини, що відповідач шляхом обману та шахрайством заволоділа чужим майном. Так, позивач придбав будинок за свої кошти знаходячись в шлюбі з відповідачем. І в короткий термін цей шлюб довів, що майно було придбано з метою його незаконного заволодіння. Позивач 07.09.2010 продав свій будинок біля м. Києва вартістю більше 600 000 грн. і за ці кошти ним було придбано будинок за 436 000 грн. у Вінницькій області, купівля будинку відбулась 11.11.2010, тобто минуло лише 2 місяці.

На думку представника позивача в доказах, які містяться в матеріалах справи чітко відслідковується, що позивач, ті кошти, які отримав за продаж будинку в Київській області, вклав в купівлю будинку в Вінницькій області та земельної ділянки, тобто за свої власні кошти в сумі 128 000 грн.

Вказав, що шлюб між позивачем та відповідачем було укладено 15.09.2010.

Зазначив, що події, які позивач зазначає як підставу позовних вимог, відбувалися 10 років тому, протягом трьох місяців.

Зазначив, що з метою заволодіння майном відповідач в короткий термін заднім числом нібито уклала договір позики грошей у свого брата ОСОБА_4 , а саме : була підроблена розписка про взяття в борг грошей на придбання будинку.

Вказав, що відповідач, яка ніколи не працювала, зайняла у сторонньої особи 400 000 грн., вказавши, що через рік вона поверне ці кошти, це вважає представник позивача підозрілим та цим вона допустила велику помилку.

Зазначив, що позивач зробила декілька судових рішень Іменем України про визнання цього боргу в рахунок майна. На засідання про стягнення ні позивач, ні відповідач не з`явилися, бо знали, що рішення буде на їх користь. Тобто вони планували заволодіти чужим майном шахрайським способом . Вважає, що дані рішення не мають ніякої юридичної сили і вони були відмінені апеляційними судами.

Вказав, що розписка була підроблена, однак доказів цього надати не може, в суд про визнання розписки недійсною вони не зверталися, бо не має потреби.

Зазначив, що він вважає, що розписка була датована заднім числом, оскільки при вступі в шлюб відповідач зазначила позивачу, що у неї відсутні будь-які богові зобов`язання, а як тільки позивач придбав будинок, у відповідача одразу виявились грошові зобов`язання.

Вказав, що позивачем була подана заява до поліції та прокуратури, щодо шахрайських дій відповідача. Вироку про дані обставини не має, але в поліції є матеріали кримінального провадження, де все встановлено та доказано.

Зазначив, що він не бажає відповідати чи розміщав його довіритель кошти на рахунках в банку.

Вказав, що позивач дізнався про порушення свого права, тоді, коли він подав заяву до поліції, стосовно шахрайських дій відповідача в 2011 році.

Вважає, що даний позов є обґрунтований, надано суду позивачем достатньо доказів для задоволення позову. Просив суд задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача- адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що відповідач позовні вимоги визнають частково, а саме визнають лише в частині розірвання шлюбу , а в іншій частині - не визнає. суду пояснила, що відповідач спростовує пояснення позивача, що виключно ним, за його особисті кошти були придбані спірні будинок та земельна ділянка в с. Вінницькі Хутори Вінницького району.

Вказує, що вищезазначені будинок та земельну ділянку придбані виключно відповідачем за її власні кошти, які вона частково позичила у свого брата ОСОБА_5 за борговою розпискою з умовою про те, що в даному будинку буде проживати їх мати похилого віку, яка на той момент проживала в сільській місцевості Вінницької області.

Зазначила, що на думку відповідача, шлюб з позивачем був фіктивний.

Вказала, що в матеріалах справи наявні декларації, які підтверджують наявність коштів у відповідача та її брата. ОСОБА_4 ( третя особа по справі) тривалі роки працював в Російські Федерації і всі кошти, які він ввозив в Україну він декларував, що підтверджується доказами які містяться в матеріалах справи.

Зазначила, що дійсно відповідач не працювала офіційно, однак, вона проживала в селі зі своєю матір`ю, де вони вирощували сільськогосподарську, молочну продукцію та годували велику рогату худобу, про що також надано відповідні докази суду.

Вказала, що зі слів її довірительки їй відомо, що позивач з відповідачем познайомились 2010 в м. Києві, коли вона продавала молочну продукцію, а саме: на залізничному вокзалі, а не по оголошенню в газеті, як про це зазначає позивач. Відповідач одразу розповіла позивачу про свої наміри купити будинок в Вінницькій області Вінницькому районі, також розповіла про те, що в неї є старенька мати, яку вона хоче забрати до себе. Тобто на той момент, коли вони познайомились, позивачу ОСОБА_2 достеменно було відомо про те, що вона планує купувати нерухомість за свої кошти. Нею здійснювався пошук даного будинку з весни 2010 року.

Також вона вказала, що позивачем ОСОБА_2 взагалі суду не надано письмових доказів , наявності у нього будь-яких коштів на придбання спірного будинку і земельної ділянки ( відкриті банківські рахунки, інше)

Тому, просить позов задовольнити частково, а саме: розірвати шлюб між сторонами, а в іншій частині позову - відмовити за необґрунтованістю.

21.01.2021 до судового засідання в режимі відеоконференції з`явився представник позивача - ОСОБА_1 , який позов підтримав, представник відповідача - ОСОБА_6 до судового засідання не з`явилася, надала суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона зайнята у іншому процесі.

Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилися по невідомим для суду причинам.

Суд, вважає, що представником відповідача не надано суду належних доказів, якій б стали підставою для відкладення даного судового засідання .

Тому, вислухавши думку представника позивача, який наполягав на розгляді справи, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб.

Вислухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, вивчивши позов, дослідивши матеріали цивільних справ № 2-2185/11 та № 206/331/2012, письмові докази наявні в матеріалах даної цивільної справи та оцінивши їх в сукупності докази, суд дійшов висновку, щ позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Судом установлено, що 12.08.2010 ОСОБА_5 надала розписку ОСОБА_4 , згідно якої, вона позичила у ОСОБА_4 , гроші в сумі 430 000 грн. на придбання будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Кошти зобов`язалась повернути до 01.09.2011 (Т.1а.с. 216).

18.08.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладений попередній договір, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язується не пізніше 01.10.2010 продати ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 зобов`язується купити у ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 та земельну ділянку, площею 0,1623 га, кадастровий номер: :01:014:0023, що розташована також за вищезазначеною адресою за 671500 грн. ( 85 тис .доларів США), також сторони домовилися , що при укладені основних договорів сума що підлягає передачі буде зменшена до 395000 грн. ( 50 тис. доларів США) .Даний договір посвідчено у нотаріальному порядку та зареєстровано в реєстрі за №1579 ( Т.1 а.с.94).

07.09.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 укладений договір купівлі -продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в рівних частках житловий будинок, з господарськими будівлями побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 за 637000 грн. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:014:0023. Даний договір посвідчено у нотаріальному порядку та зареєстровано в реєстрі за №1686 ( Т.1 а.с.95).

07.09.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 укладено договір купівлі -продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в рівних частках земельну ділянку кадастровий номер: :01:014:0023, площею 0,1623 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 за 128000грн. Даний договір посвідчено у нотаріальному порядку та зареєстровано в реєстрі за №1693( Т.1 а.с.96).

15.09.2010 між сторонами зареєстрований шлюб у Моршинській міській раді Львівської області , актовий запис № 26 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб ( а.с.90).

11.11.2010 між ОСОБА_10 (продавець) та ОСОБА_3 ( покупець) укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передав у власність покупцю цілий житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено у нотаріальному порядку та зареєстровано в реєстрі за №2138 . Також у даному договорі у п.8.2. зазначено, що дана нерухомість купується за згодою чоловіка ОСОБА_2 , яка посвідчена нотаріально.(Т.1 а.с.97).

За позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійним шлюбу, який укладено між 15.09.2010 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 20.08.2012 шлюб між ними визнаний недійсним ( Т.1, а.с.102-106).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 30.10.2012 вищезазначене рішення першої інстанції -скасовано, у задоволенні позову- відмовлено ( Т. 1 а.с.107-109; матеріали цивільної справи 206/3315/2012).

20.12.2011 позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за вищезазначеною розпискою та рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.01.2012 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 430 000 та судовий збір в розмірі 3 012 грн. Дане рішення набуло законної сили до апеляційної інстанції не оскаржувалось (Т.1 а.с.110; матеріали цивільної справи № 2-2185/11)

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 06.08.2018 судом установлено, що житловий будинок, з господарськими будівлями побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці , площею 0,0606 га кадастровий номер :052068100:3:02:001:0143, зареєстровані 14.05.2012 на праві власності за ОСОБА_4 ( третя особа по даній справі) на підставі мирової угоди, яка визнаної ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2012 ( справа № 0203/2423/2012) ( Т.1 а.с.117-119).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2017 ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 квітня 2012 року про затвердження мирової угоди - скасовано. У задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Сичука В.Є. про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2185/2011, виданого 24 січня 2012 року Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 коштів у розмірі 433 012,00 гривень - відмовлено ( Т.1 а.с.184-189).

Також , в матеріалах справи наявні копії квитанцій про здійснення валютно -обмінних операцій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 4-11,38-45).

З листа Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від 05.03.2019 № Б-26аз/200/01-19 судом установлено, що відомості про звернення ОСОБА_2 з приводу неправомірних дій ОСОБА_5 до даного відділу поліції - відсутні ( а.с.72).

Відповідно до листа ГУНП у Вінницькій області від 06.03.2019 №25/б-6 А/З, судом установлено, що 06.09.2011 до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області надійшло письмове звернення ОСОБА_2 щодо вчинення шахрайських дій його колишньою дружиною ОСОБА_5 . Вжитими заходами працівників РВ УМВС України у Вінницькій області вказане звернення 15.09.2011 скеровано до Чаплинського РВ УМВС України у Херсонській області для організації відповідної перевірки. 20.09.2011 до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області повторно надійшло аналогічне звернення, в ході перевірки якого працівники поліції прийняли рішення про списання вказаного звернення до справи підрозділу, відповідно до закону «Про звернення громадян». 04.04.2016 до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області повторно надійшло звернення ОСОБА_2 аналогічного змісту, яке працівниками поліції було приєднано до кримінального провадження № 0000703 за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч.1 ст.190 КК України (Т.2 а.с.74).

Постановою заступника начальника СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 28.12.2018 кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 0000703 від 16.04.2013, закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України ( Т.2 а.с.134-135).

З копії довідки КНП Липовецького районного центру ПССД Липовецької районної ради Вінницької області Щасливецька амбулаторія загальної практики сімейної медицини судом установлено, що ОСОБА_3 27.11.2019 та 28.11.2019 зверталась за медичною допомогою до ФАПу (Т.2 а.с.136).

Відповідно до копій паспортів великої рогатої худоби судом установлено, що ОСОБА_11 була власником тварин (Т.2 а.с. 12-23,46-57).

З копій митних декларацій ОСОБА_12 судом убачається які суми коштів ним було ввезено в Республіку Україна з Російської Федерації ( Т.2 а.с.25-37,59-71).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Отже, з`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові та в їх заявах те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, а відповідач визнав позовні вимоги позивача у повному обсязі в цій частині, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, тому позову вимогу про розірвання шлюбу необхідно задовільнити, а шлюб - розірвати.

Щодо решти позовних вимог, суд зазначає наступне.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом установлено, що спірний житловий будинок та земельна ділянка придбані відповідачем ОСОБА_3 11.11.2010 за договором купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально у період шлюбу з позивачем ОСОБА_2 .

Згідно п.8.2 вищезазначеного договору вказана нерухомість купується за згодою чоловіка покупця ОСОБА_2 , згода якого посвідчена приватним нотаріусом. продажу ( Т.1 а.с.97-98)

Суд вважає, що оскільки спірне нерухоме майно придбане за час перебування у шлюбі, отже, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. На вказане майно розповсюджується презумпція спільності майна подружжя.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами, що відповідач ввела його в оману та вмовила купити спірну нерухомість за його кошти, отримані від продажу нерухомості у Київській області, оскільки вказаний договір купівлі-продажу є дійсним, кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч.1 ст.190 КК України - закрито.

Також, позивачем не доведено перед судом належними, допустимими доказами, що між відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою - ОСОБА_4 було складено фіктивну розписку про надання в борг коштів, оскільки за рішенням суду борг в сумі 430 000 стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 . Вказане рішення набуло законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК дані обставини повторному доказуванню не підлягають.

Скасування апеляційним судом ухвали про визнання мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також не підтверджує обставин зазначених позивачем, а свідчить лише про те, що вона може вплинути на майнові права інших осіб, а не лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вбачається наявність спору щодо нерухомого майна подружжя.

Отже, оскільки позивачем ( представником) не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про придбання спірного будинку та земельної ділянки виключено за особисті кошти позивача, а відповідач діяла недобросовісно, -тому у задоволенні позовних вимог позивача: про витребування речі, яка є особистою власністю одного з подружжя, припинення права власності та витребування технічної документації і ключів від будинку необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 640 гривень.

20.11.2020 від представника відповідача ОСОБА_6 надійшло клопотання про застосування строків позовної давності позовної вимоги в частині витребування речі, що є особистою власністю одного із подружжя, а саме - житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка розміром 0606 га, на якій розташований вказаний будинок, однак дане клопотання судом не розглядалось, оскільки судом відмовлено у задоволенні даних позовних вимог по суті.

У період з 25.01.2021 по 18.02.2021 головуюча у справі перебувала на лікарняному.

Керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263-265 ЦПК України , Суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 15.09.2010 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Моршинською міською радою Львівської області , актовий запис № 26,- розірвати.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у рахунок повернення понесених витрат по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 26.02.2021.

Суддя: О.Б. Саєнко