Постанова

Іменем України

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 688/3065/19

провадження № 61-5815св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Єлисейські поля»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Корчицька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» на постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» (далі - ТОВ «Лотівка Еліт») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисейські поля» (далі - ТОВ «Єлисейські поля»), треті особи: Корчицька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування записів про право, посилаючись на те, що ТОВ «Лотівка Еліт» є орендарем двох земельних ділянок площею 1,2541 га, кадастровий номер 00:04:023:0185, та площею 1,0618 га, кадастровий номер :04:025:0041, що розташовані на території Плесенської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та належать ОСОБА_1 . Договір оренди вказаних земельних ділянок укладено 05 листопада 2009 року строком на 10 років, державна реєстрація договору проведена 21 червня 2010 року. Однак в період дії вказаного договору оренди землі ОСОБА_1 та ТОВ «Єлисейські поля» уклали інші договори оренди тих самих земельних ділянок. Вважає, що оскільки спірні ділянки перебували і перебувають в його користуванні, строк дії оренди не закінчився, то відповідачі не мали права укладати оспорювані угоди. Враховуючи викладене, ТОВ «Лотівка Еліт» просило: визнати недійсними договори оренди землі, укладені між ОСОБА_1 і ТОВ «Єлисейські поля» щодо земельних ділянок площею 1,2541 га, кадастровий номер 00:04:023:0185, та площею 1,0618 га, кадастровий номер :04:025:0041; скасувати реєстраційні записи про право оренди вказаних земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

18 грудня 2019 року ТОВ «Єлисейські поля» подало до суду заяву про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що спірні договори оренди землі розірвано відповідачами в добровільному порядку та припинено реєстрацію речового права.

19 грудня 2019 року ТОВ «Лотівка Еліт» подало до суду заяву, в якій просило: прийняти відмову від позову внаслідок задоволення вимог відповідачами після пред`явлення позову; закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 684 грн і витрати на правничу допомогу в сумі 11 531,50 грн.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року у складі судді Босюка В. А. прийнято відмову ТОВ «Лотівка Еліт» від позовних вимог до ОСОБА_1 , ТОВ «Єлисейські поля» про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування записів про право. Провадження у справі закрито. Стягнуто з ОСОБА_1 і ТОВ «Єлисейські поля» на користь ТОВ «Лотівка Еліт», з кожного по 3 842 грн судових витрат зі сплати судового збору. В задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що оскільки спірні договори оренди землірозірвано відповідачами в добровільному порядку та припинено реєстрацію речового права оренди, то наявні підстави для задоволення заяви ТОВ «Лотівка Еліт» про відмову від позову та закриття провадження у справі. У зв`язку з відмовою ТОВ «Лотівка Еліт» від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачами, на підставі частини третьої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) з ОСОБА_1 і ТОВ «Єлисейські поля» на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору. Разом з тим вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню, оскільки в розумінні положень частини другої статті 78 ЦПК України ТОВ «Лотівка Еліт» не надало суду допустимих доказів понесення ним таких витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині розподілу судових витрат, ТОВ «Єлисейські поля» подало апеляційну скаргу.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Єлисейські поля» задоволено. Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року в частині стягнення судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення. В задоволенні заяви ТОВ «Лотівка Еліт» про стягнення з ОСОБА_1 і ТОВ «Єлисейські поля» понесених судових витрат відмовлено. Повернуто ТОВ «Лотівка Еліт» з державного бюджету 3 842 грн сплаченого судового збору. В решті ухвалу місцевого суду залишено без змін.

Ухвала суду першої інстанції в частині прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі не оскаржувалася, а тому в апеляційному порядку не переглядалася.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що дострокове розірвання відповідачами договорів оренди та внесення відповідних записів до реєстру про припинення речового права ТОВ «Єлисейські поля» на спірні земельні ділянки не може бути розцінено як задоволення відповідачами позовних вимог про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними після їх пред`явлення, у зв`язку з чим відсутні підстави для покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування на користь позивача понесених ним судових витрат.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У березні 2020 року ТОВ «Лотівка Еліт» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просило скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року, а ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року залишити в силі.

Касаційна скарга ТОВ «Лотівка Еліт» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини третьої статті 142 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про те, що дострокове розірвання договорів оренди та внесення записів до реєстру про припинення речового права ТОВ «Єлисейські поля» на земельні ділянки не може бути розцінено як задоволення відповідачами позовних вимог про визнання договорів недійсними після їх пред`явлення.

У квітні 2020 року представник ТОВ «Єлисейські поля» - адвокат Макаренко І. Я. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. Відповідачі, не задовольняючи позовних вимог, добровільно припинили договірні відносини на майбутнє та внесли до Державного реєстру речових прав відповідні відомості.

У квітні 2020 року представник ТОВ «Єлисейські поля» - адвокат Грицик А. В. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив закрити касаційне провадження у справі, посилаючись на те, що додані до скарги документи не засвідчують прав адвоката Ткача В. В. на підписання та подання касаційної скарги. Крім того, касаційне провадження було відкрито помилково, так як оскаржуване судове рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат, не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку з відсутністю пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України (визначення розміру судових витрат) у переліку оскаржуваних судових рішень за пунктом 2 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області.

30 квітня 2020 року справа № 688/3065/19 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що у серпні 2019 року ТОВ «Лотівка Еліт» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Єлисейські поля», треті особи: Корчицька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування записів про право.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій справі (а. с. 27).

28 листопада та 03 грудня 2019 року, тобто до розгляду справи по суті, між ТОВ «Єлисейські поля» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди до договорів оренди землі від 14 березня 2019 року про дострокове розірвання цих договорів оренди, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення речового права (а. с. 72-75).

У грудні 2019 року ТОВ «Лотівка Еліт», від імені якої діяв адвокат Ткач В. В., подало до суду заяву про відмову від позову та закриття у зв`язку з цим провадження у справі (а. с. 81-82).

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року прийнято відмову ТОВ «Лотівка Еліт» від позовних вимог до ОСОБА_1 , ТОВ «Єлисейські поля» про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування записів про право. Провадження у справі закрито. Стягнуто з ОСОБА_1 і ТОВ «Єлисейські поля» на користь ТОВ «Лотівка Еліт», з кожного по 3 842 грн судових витрат зі сплати судового збору. В задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено (а. с. 106-107).

Пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до частини другої статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною третьою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Звертаючись до суду із заявою про відмову від позову, ТОВ «Лотівка Еліт» посилалося на те, що 28 листопада та 03 грудня 2019 року між відповідачами укладено додаткові угоди про розірвання оспорюваних договорів оренди земельних ділянок, які є предметом пред`явленого позову, а тому на підставі частини третьої статті 142, частин першої, третьої статті 206, пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України просило суд закрити провадження у справі та стягнути на свою користь з ТОВ «Єлисейські поля» та ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 684 грн і витрати на правничу допомогу - 11 531,50 грн.

Разом з тим розірвання договорів оренди земельних ділянок шляхом укладення між сторонами цих договорів додаткових угод за своєю суттю є цивільно-правовими правочинами, а не процесуальною дією, яка передбачає задоволення позовних вимог відповідачами після пред`явлення позову в розумінні положень цивільного процесуального законодавства України.

Розірвання договору не є тотожним за змістом та наслідками з тими, що настають при визнанні договору недійсним, а тому в разі заявлення у справі вимог про визнання недійсним правочину будь-хто з відповідачів може лише визнати ці вимоги повністю або частково.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18) зроблено висновок про те, що відповідно до положень цивільного та господарського законодавства розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторін права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду в частині стягнення судового збору та повернення на користь позивача з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви, що становить 3 842 грн.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно вважав, що дострокове розірвання договорів оренди та внесення записів до реєстру про припинення речового права ТОВ «Єлисейські поля» на земельні ділянки не може бути розцінено як задоволення відповідачами позовних вимог про визнання договорів недійсними після їх пред`явлення, не заслуговують на увагу, оскільки досягнення відповідачами згоди про розірвання договорів, після пред`явлення позову про визнання цих правочинів недійсними, не є добровільним задоволенням вимог позивача відповідачами, а тому відсутні підстави для покладення обов`язку на сторону відповідача з відшкодування всіх витрат, понесених позивачем у справі відповідно до положень частини третьої статті 142 ЦПК України.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 688/3006/19 (провадження № 61-5801св20), від 02 липня 2020 року у справі № 688/3712/19 (провадження № 61-6211св20), від 08 липня 2020 року у справі № 688/3320/19-ц (провадження № 61-6830св20), від 01 грудня 2020 року у справі № 688/3265/19 (провадження № 61-5810св20) та від 27 січня 2021 року у справі № 688/3007/19 (провадження № 61-5518св20).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду, не впливають на законність оскаржуваного судового рішення і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, що відповідно до вищевказаної статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Посилання у відзиві на касаційну скаргу на те, що додані до скарги документи не засвідчують прав адвоката Ткача В. В. на підписання та подання касаційної скарги від іменіТОВ «Лотівка Еліт», а тому касаційне провадження у справі підлягає закриттю, є неспроможними, оскільки одержавши касаційну скаргу, суд касаційної інстанції перевірив її на предмет додержання заявником форми і змісту, зокрема повноваження особи, яка її підписала, та відповідно до статті 394 ЦПК України вирішив питання про відкриття касаційного провадження.

У пункті 1 частини першої статті 1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 4 вищевказаного Закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

За змістом статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах.

У статті 26 вищевказаного Закону визначено підстави для здійснення адвокатської діяльності, зокрема адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Касаційна скарга ТОВ «Лотівка Еліт» подана в його інтересах адвокатським бюро «Віталій Ткач та Партнери» в особі адвоката Ткача В. В., який і підписав касаційну скаргу. До касаційної скарги додано копію ордера на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Лотівка Еліт» у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду, зі змісту якого вбачається, що його видано адвокатським бюро «Віталій Ткач та Партнери» та зазначено особу, яка надає правову допомогу, а саме - адвоката Ткача В. В. При цьому ордер підписаний Ткачем В. В. як керівником адвокатського бюро.

З огляду на викладене, а також враховуючи вищенаведені положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», посилання представника ТОВ «Єлисейські поля» - Грицика А. В. на те, що касаційна скарга ТОВ «Лотівка Еліт» підписана неналежною процесуальною особою, яка не має права та повноважень її підписувати та подавати до касаційного суду, є безпідставними.

Доводи представника ТОВ «Єлисейські поля» - Грицика А. В. про те, що касаційне провадження було відкрито помилково, так як оскаржуване судове рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат, не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку з відсутністю пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України (визначення розміру судових витрат) у переліку оскаржуваних судових рішень за пунктом 2 частини першої статті 389 цього Кодексу, також не заслуговують на увагу.

Згідно з пунктами 13, 15 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: визначення розміру судових витрат; закриття провадження у справі.

При цьому зазначена у пункті 13 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат, на відміну від ухвали про закриття провадження у справі, дійсно відсутня в переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в суді касаційної інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Разом з тим у справі, яка переглядається, предметом апеляційного оскарження була ухвала місцевого суду про закриття провадження у справі в частині правомірності покладення судом на сторону відповідачів обов`язку з відшкодування витрат, понесених позивачем, а не окрема процесуальна ухвала щодо визначення розміру таких витрат, про яку йдеться в пункті 13 частини першої статті 353 ЦПК України.

Отже, апеляційним судом вирішувалося питання щодо правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права за результатами розгляду заяви сторони позивача про закриття провадження у справі, тобто з підстав, передбачених пунктом 15 частини першої статті 353 ЦПК України.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені в частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження постанови Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року ТОВ «Лотівка Еліт» зазначило ту обставину, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини третьої статті 142 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про те, що дострокове розірвання договорів оренди та внесення записів до реєстру не може бути розцінено як задоволення відповідачами позовних вимог про визнання договорів недійсними після їх пред`явлення.

Оскільки касаційна скарга ТОВ «Лотівка Еліт» подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, містила підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом другим пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, то колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відкриття касаційного провадження.

Європейський Суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником в касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Обставини, за яких відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України оскаржуване судове рішення в цій справі підлягає скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону й підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко