Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6695/20 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 36 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/6695/20 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за надані послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору посередницьких послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Зосименко О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором посередницьких послуг з купівлі нерухомості від 28.02.2020 року в сумі 24 000 грн., з яких 12 000 грн сума несплаченої винагороди за отриманні послуги та 12 000 сума нарахованого штрафу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 28 лютого 2020 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір посередницьких послуги з купівлі нерухомості, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

10 липня 2020 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просив визнати недійсним договір № б/н посередницьких послуг від 28.02.2020 року. Заяву обґрунтовує тим, що вказаний вище договір уклав помилково, оскільки вважав, що під час підписання договорів про передачу завдатку та про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу із продавцем в офісі позивача підписав третій примірник попереднього договору про передачу завдатку та про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу із продавцем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що після підписання договорів, позивачем було надано примірники саме договорів підписаних між ним та продавцем зазначеної вище квартири про передачу завдатку та про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу із продавцем, третій примірник позивач приховала. Зазначає, що після отримання позовної заяви ФОП ОСОБА_1 зрозумів, що 28 лютого 2020 року помилково підписав третій екземпляр, який являв собою договір № б/н посередницьких послуг між ним та позивачем.

Вказує, що відповідно до п.1.1 договору № б/н посередницьких послуг від 28.02.2020 року предметом договору є надання виконавцем клієнтові посередницьких послуг з купівлі нерухомості, а саме: 1-но кімнатної квартири, яка не конкретизована в самому договорі посередницьких послуг. Зазначає, що позивач жодних посередницьких послуг по пошуку «об`єкту» нерухомості не надавала, акт прийому передачі посередницьких послуг також не надала, і відповідно ним не підписувався.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року у задоволенні первісного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за надані послуги - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору посередницьких послуг відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27.01.2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, крім того висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що судом не взято до уваги того факту, що позивачем ніяких посередницьких послуг по пошуку «об`єкту» нерухомості не надано, жодних актів прийому передачі наданих посередницьких послуг він не підписував та позивачем не надано. Вказує на те, що в договорі посередницьких послуг № б/н від 28.02.2020 року не конкретизовано предмет договору. Окрім того, зазначає, що квартиру він знайшов сам, без допомоги позивача, а відповідно до п.2.4 оскаржуваного договору вбачається, що у випадку купівлі «об`єкту» нерухомості, який клієнт знайшов сам, виконавець до клієнта претензій не має.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору посередницьких послуг, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 28.02.2020 року між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір посередницьких послуг з купівлі нерухомості.

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1, 2.2 даного договору предметом цього договору є надання виконавцем клієнтові посередницьких послуг з купівлі нерухомості, а саме однокімнатної квартири. Виконавець зобов`язується надати посередницькі послуги по пошуку для клієнта «об`єкту» нерухомості: однокімнатної квартири, клієнт зобов`язується прийняти надані виконавцем посередницькі послуги та підписати акт прийому передачі посередницьких послуг, який є доповненням до цього договору, сплатити виконавцю вартість з наданих послуг в гривнях в сумі 12 000 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2020 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено попередній договір про передачу завдатку та про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу, за умовами якого покупець передає продавцю завдаток у сумі еквівалентній 500 доларів США в рахунок наступних платежів за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Предметом позову є визнання недійсним договору посередницьких послуг з тих підстав, що ОСОБА_2 уклав даний договір під впливом помилки.

Відповідно до ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Апеляційний суд виходить з того, що помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не вказує, щодо якої об`єктивної обставини при укладенні спірного договору він помилився - щодо природи правочину (мав намір на укладення іншого договору), прав та обов`язків сторін (не усвідомлював, які саме права та обов`язки виникнуть на основі спірного договору між його сторонами) тощо.

Як вбачається, по суті ОСОБА_2 ставить перед судом питання про визнання недійсним укладеного ним правочину внаслідок того, що він помилявся щодо існування самого факту його вчинення, проте не заперечує того, що підпис на спірному договорі належить йому, що надає підстави вважати, що це відбулося внаслідок власного недбальства.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.

Таким чином, ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що на момент укладення спірного договору він не мав наміру його укладати, адже наявності жодних фактичних обставин, які б це підтверджували при розгляді справи, встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанцій щодо встановлення обставин справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 27.04.2021 року.

Головуючий

Судді