Справа № 333/127/20
Провадження № 2/333/127/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Холода Р.С.,

за участю: секретаря судового засідання Бобко О.В.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом Скрими В.А.,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, об`єднану цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 про визнання часток квартири особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про поді майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила таке. З 18 вересня 2010 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З серпня 2017 року сторони перестали проживати однією сім`єю, а рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року шлюб між ними був розірваний.

Під час шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2013 року сторонами була придбана квартира АДРЕСА_3 , яка за погодженням із позивачем була оформлена на відповідача. Також, у 2017 році сторонами був придбаний автомобіль «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , оформлений на відповідача, який за відомостями порталу державних послуг МВС України станом на момент звернення позивача із позовом був відчужений відповідачем самостійно, тобто без згоди позивача.

Підтвердженням належності квартири до їх спільної сумісної із відповідачем права власності є зазначення у п. 4.2. договору, що купівля здійснюється за спільні кошти та ОСОБА_1 надає згоду на її придбання відповідачем.

Оскільки відчуження придбаного за час шлюбу автомобіля відповідачем було здійснено без її згоди, то вона вважає, що має право на 1/2 частину компенсації від суми його продажу.

Рішенням Запорізького апеляційного суду місце проживання дитини встановлено разом із матір`ю. Враховуючи, що ОСОБА_2 відмовляється пускати до спірної квартири позивача разом із дитиною, то позивач вимушена винаймати житло, що покладає на неї надмірно великі фінансові витрати. Сплачених відповідачем аліментів на утримання дитини недостатньо для забезпечення його нормального життя та розвитку, через що позивач вважає, що вказані обставини є підставами для відступлення від засад рівності часток при вирішення спору про поділ майна подружжя.

Позивач просить: 1) при поділі майна відступити від рівності часток у спільному сумісному майні та визнати за нею право власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 ; 2) визнати спільною сумісною власністю автомобіль «Chevrolet Aveo» чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля у розмірі 68 424 грн.; 3) стягнути з ОСОБА_2 на її користь судовий збір у розмірі 5 763 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 грн.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Фунжия О.А. від 16 січня 2020 року позовна заява залишена без руху, надано строк для усунення недоліків.

31 січня 2020 року ухвалою суду позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд у справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05 березня 2020 року до суду надійшов відзив, в якому вказано, що вказана спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача. Більша частина коштів на придбання квартири належала йому.

Так, з лютого 2007 року по 2012 рік позивач офіційно працевлаштований, загалом за період з 2007 року по 2012 рік сума заробітку склала 334 779, 35 грн.

Окрім цього, на його банківських рахунках станом на 20 квітня 2010 року, тобто до укладення шлюбу, зберігалися грошові кошти у розмірі 17 000 грн., 10 785 доларів США. За час зберігання грошових коштів на рахунках, банком йому були нараховані відсотки у розмірі 804, 10 доларів США.

Також, 10 липня 2007 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позички, за умовами якого він передав позичальнику 34 845 грн., що еквівалентно 6 900 доларів США. Позичені грошові кошти були йому повернуті позичальником 05 жовтня 2010 року.

Крім того, за час перебування у шлюбі, а саме за період з 06 жовтня 2010 року по 14 листопада 2011 року матір`ю ОСОБА_2 були подаровані йому грошові кошти на загальну суму 115 910 грн.

17.09.2012 року між ОСОБА_2 та його дядьком був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив 7 000 доларів США.

Щодо придбання квартири, то 14 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Запорізький домобудівельний комбінат» був укладений договір бронювання квартири, 17 вересня 2012 року договір про наміри, яким зафіксована вартість квартири у розмірі 304 000 грн. На підставі укладених договорів ОСОБА_2 14 лютого 2012 року були перераховані грошові кошти у розмірі 182 000 грн., 21 червня 2012 року 50 000 грн., 17 вересня 2012 року 72 040 грн.

Зазначені обставини вказують на те, що більша частина коштів, які були витрачені на придбання квартири, були особистою власністю ОСОБА_2 , через що його частка у витрат на придбання становить 14/15 частин.

Щодо спірного автомобіля, то його відчуження було проведено 21 жовтня 2017 року до набрання рішенням суду про розірвання шлюбу, законної сили, а отримані кошти витрачені на сімейні потреби. Також, на момент укладення договору про відчуження автомобіля згода другого із подружжя не вимагалася, через що вимоги позивача про визнання автомобіля спільною сумісною власністю та компенсацію витрат не підлягають задоволенню.

21.05.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що право спільної сумісної власності на квартиру підтверджується договором купівлі продажу, в якому зазначено, що придбання здійснюється за спільні кошти та ОСОБА_1 надано згоду на її придбання відповідачем. Твердження ОСОБА_2 про належність його заробітної плати за період з 2007 року по 2012 рік до власник коштів спростовується положеннями ст. 61 СК України, через що період, за який ним були накопичені власні заощадження із заробітної плати, є період з 2007 року до моменту укладення шлюбу. Окрім цього, кошти за договором позики від 17 вересня 2012 року є спільною сумісною власністю, а договори дарування грошових коштів матір`ю відповідача є нікчемними через їх не посвідчення у нотаріальному порядку, через що доказів на підтвердження коштів до особистої приватної власності відповідачем не надано.

Щодо обставин відступлення від засад рівності часток, то поведінка відповідача за час перебування у шлюбі негативно вплинула на психологічний стан дитини, через що на теперішній час дитина потребує психокорекції, що є матеріально затратним. Відповідач перешкоджає у користуванні спірною квартирою, через що позивач вимушена винаймати окреме житло. Вказані обставини, на думку позивача, є підставами для відступлення віз засад рівності при поділі майна подружжя.

На підставі Розпорядження керівника Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2020 року за № 102-к призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у результаті чого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана у провадження судді Холода Р.С.

Ухвалою суду від 12 червня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

03.08.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, яка за змістом та обґрунтуванням є аналогічній відзиву на позовну заяву. У зустрічній позовні заяві ОСОБА_2 просить суд: 1) визнати причини пропуску строків для подання зустрічної позовної заяви поважними та поновити його; 2) визнати за ним 14/15 частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; 2) визнати 1/15 частин квартири за ОСОБА_1 ; 4) стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.08.2020 року ОСОБА_2 поновлено строк для подання зустрічної позовної заяви, зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Того ж дня ОСОБА_1 надала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона просить відмовити у прийнятті зустрічної заяви.

Ухвалою суду від 14.09.2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Цією ухвалою клопотання представника позивача за зустрічною позовною заявою задоволено: витребувано з ГУ ДПС у Запорізькій області докази та документи; клопотання представника позивача за первісним позовом задоволено: витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області інформацію та документи; клопотання представника позивача за зустрічним позовом про письмовий допит відповідача ОСОБА_2 як свідка також було задоволено.

16.03.2021 року ухвалою суду у порядку ч.2 ст.244 ЦПК України судовий розгляд об`єднаної цивільної справи поновлено.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені у її позовній заяві і додатково повідомила, що спірну квартиру вони з ОСОБА_2 придбали за спільні кошти, загальною сумою 304 000 грн. З яких: 80 000 грн. (еквівалент на той момент 10 000 доларів США) це подарункові гроші на весілля; 40 000 це вартість проданих неї акції АТ «Мотор-Січ»; 72 000 грн. це її заробіток, так як у 2010-2012 р.р. вона працювала перекладачем у ТОВ «Бенелюкс» та зарплату не витрачала і збирала на квартиру; 80 000 грн. це грошові кошти її батьків, так як її батько працював на АТ «Мотор-Січ» і добре заробляв; 30 000 грн. це грошові кошти батьків ОСОБА_2 . Після укладення шлюбу вони спочатку винаймали житло, а після того, як придбали спірну квартиру переїхали мешкати у житло її батьків, щоб не витрачати гроші, які всі використовували для ремонту у своїй квартирі. Взагалі практично усі ремонтні роботи у спірній квартирі здійснював її батько, а вони з ОСОБА_2 придбавала лише будівельні матеріали. Всього на ремонт квартири вони витратили близько 7 000 доларів США та 12 000 грн. соціальної допомоги при народженні дитини.

Вона підтверджує, що ОСОБА_2 дійсно працював у декількох банках, але це було періодично по 2-3 місяці, тому заробити вказану у відзиві суму останній фізично не міг. В основному, відповідач по первісному позову сидів вдома.

У неї були акції АТ «Мотор-Січ», які вона продала за 40 000 грн., які у подальшому передала ОСОБА_2 як сплату за частину спірної квартири.

Спірний автомобіль придбали у квітні 2017 року за 6 000 доларів США, з яких: 3 000 доларів США надали їх батьки, а 3 000 доларів США це її зароблені кошти.

Перший внесок за квартиру був перерахований через банк. В той день було відкрито рахунок на ім`я ОСОБА_2 і уся їхня спільна готівка була спочатку покладена на банківський рахунок, а потмі переведена на рахунок продавця квартири.

У ОСОБА_2 на банківських рахунках дійсно були грошові кошти до укладення їхнього шлюбу, але це грошові кошти не належали останньому. В їх родині був знайомив ОСОБА_6 , який працював моряком, і коли повертався з великою сумою грошей, частину віддавав ОСОБА_2 , щоб той як фахівець у банківській сфері вигідно (з найкращими процентами) оформлював банківський вклад. Таким чином, ОСОБА_2 відкривав рахунки у різних банках на своє ім`я та переводив туди грошові кошти ОСОБА_7 . Тому, особистих грошових коштів на банківських рахунках ОСОБА_2 до укладення їхнього шлюбу, не було.

Стосовно договорів позики та договорів, згідно яких матір ОСОБА_2 подарувала останньому певні суми грошових коштів це все не відповідає дійсності, так як жодного разу під час шлюбу ОСОБА_2 про це їй не казав і до початку судового процесу, вона про їх існування навіть і не знала.

Дійсно, на цей час ОСОБА_2 не має заборгованості по аліментам, але він не пускає її та дитину у спірну квартиру, не спілкується з їхнім сином та взагалі неналежна поведінка відповідача по первісному позову призвела до стресу у дитини та стала підставою для звернення до правоохоронних органів.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 у судовому засіданні вказала, що надані ОСОБА_2 договори дарування грошових коштів є недопустимими доказами по справі, оскільки не посвідчені нотаріально, через що є відповідно нікчемними. Оскільки відповідач розпорядився автомобілем, придбаним за час шлюбу, поза волею дружини та не на цілі родини, то ОСОБА_9 має право на компенсацію вартості. Так, у разі неможливості встановити дійсну вартість майна, його ціна визначається за ринковою вартістю подібного майна на час розгляду справи, тому сума, яка підлягає врахуванню при поділі визначена в експертному висновку. З питань відступлення від засад рівності, то поведінка відповідача, яка полягає у перешкоджанні ОСОБА_1 та сину користуватися спірною квартирою, не прийняття участі у вихованні дитини, понесенні додаткових витрат на психокорекцію, що пов`язано із отриманими травмами за життя у родині, є підставами для їх відступлення.

ОСОБА_2 у судовому засіданні проти первісного позову заперечував повністю, наполягав на задоволенні зустрічної позовної заяви з підстав, викладених у ній. Додатково суду пояснив, що дійсно з ОСОБА_1 17.09.2010 року уклали шлюб. До моменту шлюбу у нього особисто було на банківських рахунках 10 780 доларів США та 17 000 грн. та автомобіль «Шевроле Лачети», 2005 року випуску. У 2007 році він займав ОСОБА_2 гроші у сумі 6 900 доларів США, які останній віддав у жовтні 2010 року. Крім того, він мав ще відсотки за банківські вклади 804 доларів США. З 06.10.2010 року по 14.11.2011 року йому матір подарувала 14 560 доларів США. Також, він у свого дядька займав 7000 доларів США, які повернув 30.04.2014 року. Саме з вказаних грошових сум і була сплачена спірна квартира.

Право власності на квартиру було оформлено 17.01.2013 року. Вартість квартири була сплачена трьома траншами: 14.02.2012 року - у сумі 182 000 грн. (через касу ДБК) з його особистих грошових коштів, що перебували на банківських рахунках та частково подарункових від матері; 21.06.2012 року 50 000 грн. (через касу «Метабанка») з грошових коштів, що йому подарувала матір; 17.09.2012 року 72 000 грн. (через касу «Метабанка») з грошових коштів, що позичив у дядька та залишку його особистих коштів з банківських рахунків.

Він до шлюбу та під час шлюбних відносин з ОСОБА_1 працював у декількох банках, де мав досить велику заробітну платню (400-450 доларів США щомісячно). Остання практично не працювала: перебувала у відпустці за доглядом за дитиною та займалася домогосподарством. Ремонт у спірній квартирі здійснював він, та їхні з ОСОБА_1 батьки.

Спірний автомобіль він дійсно придбав під час шлюбу для їхньої родини, але на грошові кошти від продажу автомобіля, який він придбав ще до шлюбу. Спірний автомобіль продав ще під час фактичних шлюбних відносин, грошові кошти були витрачені на користь сім`ї.

Фактично, якщо якась частка у спірній квартирі і є ОСОБА_1 , то вона мінімальна 1/15, не більше. На цей час він сплачує аліменти, ніякого насильства відносно дитини не було. Не спілкується з сином, так як цього не дає робити ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечував проти задоволення первісного позову та просив суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

18.09.2010 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був укладений шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Запорізькій області, про що було вчинено актовий запис № 917.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , в якому батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний. Рішення набуло законної сили 21 листопада 2017 року.

Вирішуючи позовну вимогу за первісним позовом та за зустрічним позовом про поділ квартири АДРЕСА_3 , суд виходить із такого.

17 січня 2013 року між ПАТ «Запорізький домобудівельний комбінат» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Абрамовим М.О., зареєстрованим у реєстрі за № 46.

Відповідно до умов договору продаж квартири вчинено за 304 040 грн. (п.2.1.); покупець стверджує той факт, що його дружина ОСОБА_1 надала згоду на купівлю за спільні кошти вищезазначеної квартири, що підтверджується її заявою-згодою, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_12 - приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 17 січня 2013 року за реєстровим номером № 45 (п. 4.2.).

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Так, у п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України звернуто увагу судів на те, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Суд зауважує, що ст. 60 СК вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 29 травня 2019 року по справі № 522/19610/15-ц.

Так відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи ст. 60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18.

З наведеного вбачається, що при вирішенні справи необхідно встановити чи є спірна квартира об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки факт належності квартири до об`єкта спільної сумісної власності відповідачем за первісним позовом не визнається, то при вирішенні вказаного питання суд виходить із такого.

Згідно із довідки реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальногобов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_2 за 2007 рік отримав заробітну плату у розмірі 15 419, 69 грн., за 2008 рік 43 078, 63 грн., за 2009 рік 53 535, 06 грн., за 2010 рік 87 697, 35 грн., за 2011 рік 93 606, 90 грн., за 2012 рік 41 341, 72 грн., за 2013 рік 62 121, 67 грн., за 2014 рік 47 603, 20 грн., за 2015 рік 40 394, 45 грн., за 2016 рік 71 185, 08 грн.

Оскільки шлюб між сторонами був укладений 18 вересня 2010 року, то заробітна плата, отримана ОСОБА_2 за період після його укладення до 21 листопада 2017 року (дати набуття рішенням законної сили) відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, розмір отриманої всього заробітної плати відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 до моменту укладення шлюбу як його особиста приватна власність становить 163 687, 46 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «Фірма «Мотор Ділер» від 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 було відчужено на користь товариства 10 акцій на загальну суму 20 500 грн.

Надана ОСОБА_1 на підтвердження наявності особистих приватних коштів до укладення шлюбу довідка ТОВ «Фірма «Мотор Ділер» про відчуження акцій ОСОБА_13 на користь товариства акцій у кількості 10 шт. вартістю 20 50 грн. є неналежним доказом по справі, оскільки позивачем за первісним позовом не доведено факту їй передання вказаних грошових коштів.

17 листопада 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір № 000252091 про банківське обслуговування фізичної особи предметом якого є відкриття Банком банківського рахунку, випуск платіжної картки та здійснення банківського обслуговування клієнта, нарахування відсотків.

Згідно заяви про переказ готівки від 20 квітня 2010 року № 097В01 рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 поповнений ним на 17 000 грн. Згідно заяви про переказ готівки від 20 квітня 2010 року № 097В02 на 10 785 доларів США, що еквівалентно 85 480, 83 грн. Згідно заяви про переказ готівки від 05 жовтня 2010 року № 097В07 на 100 доларів США., що еквівалентно 790, 99 грн.; згідно заяви про переказ готівки від 05 жовтня 2010 року №097В06 на 6 800 доларів США., що еквівалентно 53 787, 32 грн.; згідно заяви про переказ готівки від 06 жовтня 2010 року № 093В19 на 2 750 грн., що еквівалентно 21 752, 23 грн.; згідно заяви про переказ готівки від 06 жовтня 2010 року № 093В18 на 200 доларів США.

Надані позивачем за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 договори дарування грошових коштів ОСОБА_14 від 21 березня 2011 року у розмірі 2 000 доларів США., від 05 квітня 2011 року у розмірі 100 доларів, 23 травня 2011 року у розмірі 3 300 доларів США., від 24 травня 2011 року у розмірі 100 доларів США., від 02 червня 2011 року у розмірі 200 доларів США., від 06 червня 2011 року у розмірі 1 850 доларів США., від 05 липня 2011 року у розмірі 300 доларів США., від 25 жовтня 2011 року у розмірі 2 100 доларів США. та від 14 листопада 2011 року у розмірі 1 860 доларів США. не приймаються судом до уваги як докази, виходячи з такого.

За ч. 1, 4, 5 ст. 12 ЦК особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною, якщо інше не встановлено судом.

Суд зазначає, що за ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК, а підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК.

Так за змістом ч. 5 ст. 203 ЦК правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

На підставі ч. 1 ст. 718 ЦК дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Частиною 5 ст. 719 ЦК України встановлено, що договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У судовому засідання позивачем за зустрічною позовною заявою не доведено реальне настання наслідків за вказаними договорами дарування у вигляді передання йому грошових коштів, через що суд критично ставиться до вказаних доказів та не приймає їх до уваги.

Щодо використання як доказу договору дарування від 06 жовтня 2010 року у розмірі 2 750 доларів США., то оскільки згідно заяви про переказ готівки від 06 жовтня 2010 року № 093В19 грошові кошти у розмірі 2 750 грн., що еквівалентно 21 752, 23 грн., були зараховані на рахунок ОСОБА_2 , через це суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України вони є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, станом на момент укладення договору купівлі продажу квартири грошові кошти у розмірі 20 500 грн. були особистою приватною власністю ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 17 000 грн. та 13 535 доларів США особистою приватною власністю ОСОБА_2 , решта грошових коштів, отриманих за час шлюбу, на думку суду, належала сторонам на праві спільною сумісної власності.

Вирішуючи питання про відступлення від засад рівності часток, суд виходить із наступного.

В обґрунтування вимог про відступлення від засад рівності часток майна при поділі квартири ОСОБА_1 надані виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_11 , виписка із медичної картки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , висновок психолога психоаналітика щодо дослідження малолітнього, консультативні висновки про стан здоров`я ОСОБА_11 , заява про зарахування дитини до Запорізької обласної громадської молодіжної організації традиційних бойових мистецтв України та Далекого Сходу «Федерація самозахисту Південний 97».

Вказані документи не приймаються судом до уваги, оскільки понесення додаткових витрат ОСОБА_1 на дитину надає відповідно до ст. 185 СК України їй право на їх стягнення шляхом пред`явлення окремого позову.

Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Запорізького апеляційного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року визнано місце проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із матір`ю ОСОБА_1

26 грудня 2019 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_5 місця розташування будинку у договорі не зазначена.

Поряд із цим, відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складним Південно Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на березень 2020 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів відсутня.

Враховуючи викладене, оскільки доводи ОСОБА_1 щодо відступлення від засад рівності часток майна при його поділі зводяться лише до проживання дитини разом із нею та наявністю потреби на додаткові витрати на дитину, то вказані обставини не є, на думку суду, достатніми для прийняття їх до уваги при вирішення питання щодо збільшення частки майна.

Вирішуючи питання щодо належності квартири до спільної сумісної власності подружжя та її поділу між сторонами, суд враховує, що на момент укладення шлюбу ОСОБА_2 мав власні кошти у розмірі 17 000 грн. та 13 535 доларів США (еквівалент 108 000 грн), всього 125 000 грн., у ОСОБА_1 були кошти у розмірі 20 500 грн., які були витрачені сторонами на придбання квартири АДРЕСА_3 як власні заощадження, через що частина придбаної квартири є особистою приватною власністю, а інша спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу між сторони як спільне сумісне майно. Так, 125 000 грн. власних заощаджень ОСОБА_2 складають 41% від вартості спірної квартири (304 000 грн.), а 20 500 грн. власних заощаджень ОСОБА_1 складають 7% від вартості спірної квартири (304 000 грн.). Спільних коштів подружжя 52% (100%-41%-7%), тобто по 26% кожного. Таким чином, ОСОБА_2 має 67% з вартості квартири (41% НОМЕР_3 ), а ОСОБА_1 33% (7%+26%).

Поряд із цим, у первісній та у зустрічній позовній заяві сторонами не пред`явлена вимога про визнання квартири чи її певної частки спільним сумісним майном подружжя, тому відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений при вирішенні спору виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи витрати на придбання квартири та розмір власних коштів сторін, суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру у розмірі 1/3 частини у порядку поділу майна подружжя, а за ОСОБА_2 у розмірі 2/3 частин, які складаються із частки, яка є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за особисті кошти, та частки, при поділі спільного майна подружжя.

Розглядаючи вимогу щодо визнання автомобіля «Chevrolet Aveo» спільною сумісною власністю та компенсацію 1/2 частини вартості, суд виходить із такого.

За відомостями Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області від 12 жовтня 2020 року, на підставі біржової угоди № 7/6304 14.04.2009 року транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» був зареєстрований з державним реєстраційним знаком за ОСОБА_2 .

На підставі п.1 ч.1 ст.57 СК України, вказаний транспортний засіб є особистою приватною власністю ОСОБА_2

30.03.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 був укладений договір купівлі продажу №2341/2017/394332, предметом якого був автомобіль «Chevrolet Lacetti» державний реєстраційний знак НОМЕР_4 . Ціна відчуженого транспортного засобу за п. 3 договору становить 56 438, 40 грн.

25.04.2017 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі продажу № 2341/2017/430111 предметом якого є автомобіль «Chevrolet Aveo» чорного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 за 100 709, 06 грн.

21.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_18 був укладений договір купівлі продажу № 2341/2017/673957 предметом якого є автомобіль «Chevrolet Aveo» чорного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 . Вартість транспортного засобу відповідно до п. 3 договору становить 45 505, 80 грн.

Аналіз статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте подружжям в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Судом встановлено, що спірний автомобіль придбаний за час шлюбу, був придбаний в інтересах сім`ї, проте ОСОБА_2 відчужив його без згоди ОСОБА_1 як іншого із подружжя. Спірний автомобіль було продано у той час, коли сторони перебували у шлюбі і не було рішення, яке набуло законної сили, що шлюб між сторонами розірваний. Доказів, про те, що ОСОБА_2 отримані від продажу автомобіля грошові кошти витратив на сім`ю або їх частину передав ОСОБА_1 , суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Згідно експертного висновку експерта оціночної діяльності «Брок Сервіс плюс» від 03 липня 2019 року, вартість транспортного засобу «Chevrolet Aveo» чорного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 станом на 03 липня 2019 року становить 136 848 грн.

Приймаючи до уваги, то при купівлі вказаного транспортного засобу у період шлюбу ОСОБА_2 мав особисті кошти із продажу належного йому на праві особистої приватної власності автомобіля «Chevrolet Lacetti» у розмірі 56 438, 40 грн., то при вирішення питання про компенсацію 1/2 вартості автомобіля «Chevrolet Aveo» позивачу ОСОБА_1 суд вважає за необхідне відняти від вартості оцінки транспортного засобу суму грошових коштів у 56 438, 40 грн.

Тобто, розмір компенсації 1/2 частину вартості автомобіля «Chevrolet Aveo» чорного кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , яку повинен ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 , складає 40 204, 80 грн. (136 84856 438, 4:2).

Розподіл судових витрат

У первісному позові ОСОБА_1 було заявлено дві позовні вимоги: визнати спільною сумісною власністю автомобіль та стягнути компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля. Суд фактично задовольнив повністю першу позовну вимогу та другу позовну вимогу частково.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 заявляв вимоги щодо визначення 14/15 часток спірною квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 та 1/15 частки спірною квартири приватною власністю ОСОБА_1 .

У зв`язку із частковим задоволенням первісної та зустрічної позовної заяви відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України зі сторін підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 9 069 грн. 46 коп. (5763 + 3306,46), враховуючи суму позову 906 946 грн., а ОСОБА_2 сплатив судовий збір у сумі 6 306 грн. (840,8 + 5465,20).

Таким чином, враховуючи, що первісний позов задоволено на 459 465 грн. 80 коп. (враховуючи експертні висновки, подані ОСОБА_1 ), тобто на 50,66% (459 456,8Х100:906946), тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума у розмірі 4 594 грн. 59 коп. (9069,46Х50,66:100).

Враховуючи, що зустрічний позов також був задоволений частково, на 586 998 грн. 67 коп. (враховуючи звіт про незалежну оцінку, наданий ОСОБА_2 ), тобто на 66,67 % (586 998,67Х100:880348), тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума у розмірі 4204 грн. 21 коп. (6306Х66,67:100).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вказане питання буде вирішено судом шляхом ухвалення додаткового рішення по справі, оскільки до суду представниками сторін було подано заяви про надання відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України доказів про судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 65, 70, 185 СК України, ст.ст. 12, 202, 203, 215, 717, 718, 719 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 200, 206, 258, 263- 265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 у розмірі 22 752 (двадцять дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) грн. 90 коп.

Визнати 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 у порядку поділу майна подружжя.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_19 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 144 грн. 57 коп.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання часток квартири особистою приватною власністю задовольнити частково.

Визнати 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 204 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.04.2021 року.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя Р.С. Холод