головуючий у суді І інстанції Клочко І.В.
провадження № 22-ц/824/1546/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Прокуратури міста Києва та Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до головного управління Національної поліції у місті Києві, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, у якому, з урахуванням уточнень, просили відшкодувати за рахунок державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури ОСОБА_1 у розмірі 528 629 грн., а ОСОБА_2 - 438 626 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 28 серпня 2014 року позивачі були затримані працівниками Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві та їм було вручено підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, відомості за якою 12 червня 2014 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004658.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2014 року відносно ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 вересня 2014 року ОСОБА_2 звільнена з під варти під заставу.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 серпня 2014 року відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 23 жовтня 2014 року було продовжено до 29 січня 2015 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2015 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 було продовжено до 29 березня 2015 року.

Вироком Святошинського районного суду міста Києві від 12 жовтня 2015 року позивачів визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 307 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою скасовано, та звільнено його з-під варти у залі суду.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_2 у вигляді застави скасовано і повернуто внесену суму як предмет застави заставодавцю. Вирок суду був переглянутий у апеляційному та касаційному порядках та залишений без змін.

Позивачі зазначали, що перебування під вартою 14 місяців протягом трьох років розгляду їхньої судової справи, їм було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних та фізичних стражданнях, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, тривалому відриві від неповнолітніх дітей, погіршення відносин з оточуючими, що вплинуло на їх психологічний стан та тепер вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_1 також зазначав, що перебуваючи під вартою у Київському слідчому ізоляторі до 12 жовтня 2015 року йому медична допомога не надавалась. Вказував, що у 2014 році внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та потребував операції.

Крім того, після винесення виправдувального вироку відносно них, прокурором було подано апеляційну та касаційну скаргу на зазначене судове рішення, розгляд у судах апеляційної та касаційної інстанції відбувався протягом 23 місяців, чим також їм завдано моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відшкодовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі по 259 765 грн кожному.

Зобов`язано Державну казначейську службу України списати в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі по 259 765 грн кожному.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що факт перебування позивачів під слідством та судом очевидно завдав позивачам моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, позбавлення можливостей в повній мірі реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвели до порушення їх нормальних життєвих зв`язків та вимагали від них додаткових зусиль для організації свого життя, пошук можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів та суду.

Позовні вимоги позивачів щодо відшкодування моральної шкоди за оскарження прокуратурою виправдувального вироку відносно них є необґрунтовані, оскільки чинним законодавством України не передбачено порядку для такого відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Прокуратура міста Києва та Головне управління Національної поліції у місті Києві подали апеляційні скарги, у яких просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю.

Апеляційна скарга Прокуратури міста Києва мотивована тим, що при ухвалені оскаржуваного рішення, судом першої інстанції неправильно застосовано статтю 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі по тексту - Закон № 266/94-ВР), статтю 1176 ЦК України, порушено норми статті 265 ЦПК України, а при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, що призвело до ухвалення незаконного рішення та є підставою для його скасування відповідно до статті 376 ЦПК України.

Судом у мотивувальній частині оскаржуваного рішення не зазначено підстав щодо стягнення на користь кожного з позивачів саме 55 мінімальних заробітних плат та доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про завдання позивачам моральної шкоди.

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у місті Києві мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди органами досудового розслідування навіть в разі визнання незаконною дій та або бездіяльності слідчого під час кримінального провадження.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом проводиться виходячи з розміру середньої місячної заробітної плати за кожний місяць перебування під слідством і судом.

Розмір відшкодування не може бути таким який спрямований на збагачення, оскільки відшкодування шкоди за незаконне притягнення до відповідальності носить компенсаторний характер.

Відтак розмір моральної шкоди є не обґрунтований, оскільки позивач ОСОБА_1 перебував під слідством 14 місяців і відтак розмір відшкодування моральної шкоди на його користь не може бути більший ніж 44 800 грн (14 місяців * 3200 грн (мінімальний розмір заробітної плати передбачений Законом про Державний бюджет України на 2017 рік) і також розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 не може бути більший ніж 44 800 грн (14 місяців * 3 200 грн (мінімальний розмір заробітної плати передбачений Законом про Державний бюджет України на 2017 рік).

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2014 року Прокурором Голосіївського району було пред`явлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України (а.с. 144-148).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК України, у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, по 24 травня 2015 року включно, і продовжено утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (а.с. 52-54).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, по 06 вересня 2015 року включно, і продовжено утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (а.с. 55-57).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2015 року запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, у вигляді тримання під вартою продовжено на строк 60 днів, по 12 жовтня 2015 року включно, і продовжено утримувати його у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (а.с. 58-60).

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 307 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою скасовано, та звільнено його з під варти у залі суду.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_2 у вигляді застави скасовано і повернуто внесену суму як предмет застави заставодавцю. (а.с. 9?20).

Вирок суду був переглянутий у апеляційному та касаційному порядках та залишений без змін (а.с. 21-33).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконно перебували під слідством і судом 14 місяців, а саме з 29 серпня 2014 року по 12 жовтня 2015 року, що є підставою для відшкодування на їх користь моральної шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості (правий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Колегія апеляційного суду вважає, що факт перебування позивачів під слідством та судом очевидно завдав позивачам моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, позбавлення можливостей в повній мірі реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвели до порушення їх нормальних життєвих зв`язків та вимагали від них додаткових зусиль для організації свого життя, пошук можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів та суду.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Державного бюджету України на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 55 мінімальних заробітних плат, що становить суму 259 765 грн кожному та вважає такий розмір відшкодування достатнім, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються»

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа: «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Прокуратури міста Києва залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання тексту повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 27 квітня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Л.П. Сушко