ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4484/21 Справа № 195/857/20 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Томаківському районі Дніпропетровської області, Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Томаківському районі Дніпропетровської області, Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 листопада 2019 року інспектором СРПП №1 Томаківського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровської області лейтенантом поліції Бондаренко О.М. при несенні чергування спільно з інспектором СРПП № 3 Томаківського ВП капітаном поліції Шевченко А.В. було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП водієм ОСОБА_1 , а саме: за керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (запахом алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку він відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. 12 лютого 2020 року постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір на користь держави в сумі 420,40 грн.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою він подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП. Згідно Постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасовано, провадження по справі на підставі п. 1 ч.1 сг.247 КУпАП закрито, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП. Таким чином, позивач вважає, що його неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності Томаківським районним судом Дніпропетровської області. В результаті незаконного складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому завдано значну моральну шкоду, яку він просить стягнути в сумі 19 791,00 грн. з держави за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Рішення суду мотивоване тим, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки змушений був докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій працівників поліції, а також зазначені обставини призвели до погіршення стану його здоров`я, що є підставою для покладення на державу обов`язку з відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення є достатнім доказом незаконності дій поліції та підставою для відшкодування моральної шкоди з держави. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано інтенсивність емоційних постійних страждань та психологічного дискомфорту, який підсилювався під час вимушеної присутності в суді під час розгляду адміністративного матеріалу.

В апеляційній скарзі Головне Управління національної поліції в Дніпропетровській області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не лише в формі грошової компенсації, а в іншій формі - встановлення порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, апелянт вказує, що позивачем не надано жодних доказів щодо спричинення йому моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Головне Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки змушений був докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій працівників поліції, а також зазначені обставини призвели до погіршення стану його здоров`я, що є підставою для покладення на державу обов`язку з відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн..

З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2019 року інспектором СРПП №1 Томаківського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровської області лейтенантом поліції Бондаренко О.М. було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , а саме: за керування автомобілем ВАЗ 21061, номерний знак НОМЕР_1 по вул.Нова, 37 в смт. Томаківка з ознаками алкогольного сп`яніння (запахом алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, він відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У вказаному протоколі від підпису ОСОБА_1 відмовився.

12 лютого 2020 року постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2020 року скасовано постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, провадження по справі на підставі п. 1 ч.1 сг.247 КУпАП закрито, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: «2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу».

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи цих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позові позивач вказує підставу для відшкодування моральної шкоди - закриття справи про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що його нормальні життєві зв`язки були порушені, він був змушений звертатись до фахівців в галузі права для захисту своїх порушених прав, доводити свою невинуватість та непричетність до вчинення порушення, відновлювати авторитет та ділову репутацію, що потребувало значних зусиль та багато часу. Він став погано спати, з`явилися дратівливість, неврівноваженість. Відповідно, після незаконного складання протоколу він був під загрозою позбавлення права керуванням автомобілем і постійно переживав, як надалі налаштовувати життя без автомобіля на протязі 1 року, утримувати сім`ю, був обмежений у вільному обранні способу життя та поведінки. Факт незаконного безпідставного звинувачення негативно вплинули на його стосунки з оточуючими. Притягнення до відповідальності за керування автомобілем в стані сп`яніння часто підлягає публічному резонансу та громадському осуду в суспільстві. Протягом усього часу перебування під слідством своєї вини не визнавав, але відчував приниження і зневагу з боку оточуючих, втратив довіру до правоохоронних органів держави.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати моральну шкоду необхідно наявність незаконних дій чи бездіяльності держави в особі компетентних органів, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинного зв`язку між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1167 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач не надав доказів, які б вказували на заподіяння йому моральної шкоди, не довів факту завдання йому моральної шкоди, протиправності дій відповідача, причинного зв`язку між зазначеними фактами та відповідними негативними наслідками, які настали, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області підлягають стягненню судові витрати в сумі 1262,00 грн.. та на користь Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в сумі 1261,20 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у Томаківському районі Дніпропетровської області, Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на користь Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області в сумі 1262,00 грн.. та на користь Головного Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в сумі 1261,20 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко