АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року

м. Чернівці

справа № 727/8872/20

провадження 822/419/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Конецька Д.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Вищій державний навчальний заклад України «Буковинський державний медичний університет» (далі - ВДНЗ «БДМУ»),

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 січня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ВДНЗ «БДМУ» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Посилалась на те, що займала посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства ВДНЗ «БДМУ».

Наказом N° 251-к ректора ВДНЗ «БДМУ» від 01 жовтня 2020 року позивачку було звільнено із займаної посади, в зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України. Вважає, що вказаний наказ є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Посилається на те, що трудові відносини із нею фактично тривали до 02 жовтня 2020 року, тобто існування трудових відносин після 01 вересня 2020 року.

Вказувала на те, що до 01 жовтня 2020 року вона фактично перебувала на посаді доцента кафедри суспільних наук та українознавства ВДНЗ «БДМУ», а тому ця посада не могла бути вакантною, а отже, наказ № 251-к ректора ВДНЗ «БДМУ» від 01 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_1 , доцента кафедри суспільних наук та українознавства, було звільнено з роботи з 01 жовтня 2020 року, в зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України, є незаконним та порушує її трудові права, передбачені статтею 2 Кодексу законів про працю України.

Просить суд визнати незаконним і скасувати наказ про її звільнення, поновити на займаній посаді, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДНЗ «БДМУ» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому її вимоги про визнання наказу незаконним та скасування його, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив усі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта зводяться до того, що між нею та відповідачем після 01 вересня 2020 року склалися безстрокові трудові відносини, а також посада доцента кафедри суспільних наук та українознавства не була вакантною на момент оголошення конкурсу, оскільки вона перебувала на вказаній посаді.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

22 червня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою на ім`я ректора ВДНЗ «БДМУ», в якій просила перевести її з посади викладача кафедри суспільних наук та українознавства на посаду доцента цієї ж кафедри до заміщення посади за конкурсом (а.с.82).

Наказом ректора ВДНЗ «БДМУ» № 243-к від 25 липня 2018 року позивачка ОСОБА_1 переведена на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства з 01 вересня 2018року до проведення конкурсного відбору, з посадовим окладом до 01 вересня 2020 року в розмірі 6026 гривень на місяць (а.с. 83).

Наказом по ВДНЗ «БДМУ» від 18 серпня 2020 року №188-к було оголошено конкурс на заміщення вакантних посад в т.ч. повторно на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства. Оголошення про проведення конкурсу та умови його проведення було опубліковано в друкованих засобах масової інформації, а саме в газеті «Чернівці» від 20 серпня 2020 року №33 (1553).

Повідомлення про оголошення конкурсу наказом та в ЗМІ було надіслано на кафедри корпоративною поштою 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 .

Позивачкою станом на день проведення конкурсу не подано заяву на конкурс.

На засіданні Вченої ради університету 01 жовтня 2020 року відбулося обрання за конкурсом на заміщення вакантних посад, в т.ч. на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства, на цю посаду таємним голосуванням була обрана інша кандидатура та відповідно до наказу від 02.01.2020 року № 256-к ОСОБА_3 пройшла конкурс на заміщення посади доцента кафедри суспільних наук та українознавства (а.с.86-88) та наказом від 02 жовтня 2020 року було визначено перевести ОСОБА_3 викладача кафедри суспільних наук і українознавства на посаду доцента цієї кафедри з 02 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2025 року як обрану за конкурсом (а.с. 87-88).

Наказом № 251-к від 01 жовтня 2020 року ректора ВДНЗ «БДМУ» ОСОБА_1 звільнено з посади доцента кафедри суспільних наук та українознавства, у зв`язку з закінченням строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працюУкраїни та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що наказом ректора ВДНЗ «БДМУ» № 243-к від 25 липня 2018 року позивачка ОСОБА_1 переведена на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства з 01 вересня 2018року до проведення конкурсного відбору, з посадовим окладом до 01 вересня 2020 року в розмірі 6026 гривень на місяць (а.с. 83).

Спеціальним законом, який встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях є Закон України «Про вищу освіту».

Відповідно до п. п. 7, 8 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» основними посадами науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти є професор та доцент.

Згідно із ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Такі ж положення були закріплені у ч. 3 ст. 54 Закону України "Про освіту" від 23 травня1991 року № 1060-ХІІ.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» вчена рада закладу вищої освіти обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади завідувачів (начальників) кафедр, професорів і доцентів, директора бібліотеки, керівників філій.

22 червня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою на ім`я ректора ВДНЗ «БДМУ», в якій просила перевести її з викладача кафедри суспільних наук та українознавства на посаду доцента цієї ж кафедри до заміщення посади за конкурсом (а.с.82).

В окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році (ч. 12 ст. 55 Закон України «Про вищу освіту»).

Ураховуючи наявність вакантної посади доцента, наказом ректора ВДНЗ «БДМУ» від 25 липня 2018 року № 243-к, позивачку ОСОБА_1 , за заявою останньої, без проведення конкурсу, переведено на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства з 01 вересня 2018 року до заміщення посади за конкурсом з посадовим окладом до 01 вересня 2020 року в розмірі 6026 гривень на місяць (а.с. 83).

Наказ ректора ВДНЗ «БДМУ» від 25 липня 2018 року № 243-к позивачка не оскаржувала, натомість приступила до посади доцента кафедри суспільних наук та українознавства до проведення конкурсного відбору.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, позивачка свої доводи фактично зводить до того, що, на її думку, між нею та відповідачем після 01 вересня 2020 року склалися безстрокові трудові відносини, а також посада доцента кафедри суспільних наук та українознавства не була вакантною на момент оголошення конкурсу, оскільки вона перебувала на вказаній посаді.

Частинами 1 та 3 ст.21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Пунктом 2 ч. 1 ст.36 КЗпП України встановлено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення, тобто звільнення позивача відбулося на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 39-1КЗпП України визначено, що у випадку якщо після закінчення строку трудового договору (п. 2 і 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 травня 2019 року, справа № 180/659/17, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Після ознайомлення з наказом ВДНЗ «БДМУ» від 25 липня 2018 року № 243-к позивачка ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків на посаді доцента кафедри суспільних наук та українознавства, остання немала щодо нього заперечень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про строковість трудового договору між позивачем та відповідачем, оскільки Законом України «Про вищу освіту» передбачено, що заміщення посади, на яку було переведено позивачку, на підставі конкурсного відбору, однак відповідно до наказу від 25 липня 2018 року остання конкурсного відбору не проходила.

Отже зважаючи на те, що позивачка була переведена на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства з 01 вересня 2018 року до заміщення посади за конкурсом, що також підтверджується заявою позивачки про переведення, тобто до відповідної події, в контексті завершення строку з якою вона пов`язана, ОСОБА_1 не мала підстав вважати про безстроковість трудових відносин.

Будь- які доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Наказом ВДНЗ «БДМУ» від 18 серпня 2020 року №188-к було оголошено конкурс на заміщення вакантних посад, в т.ч. повторно на посаду доцента кафедри суспільних наук та українознавства. Оголошення про проведення конкурсу та умови його проведення було опубліковано в друкованих засобах масової інформації, а саме в газеті «Чернівці» від 20 серпня 2020 року №33 (1553).

Однак, позивачка ОСОБА_1 не виявила бажання взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад, та не зазначила будь яких обставин з приводу того, що їй не було відомо про конкурсний відбір відповідно до Закону України «Про вищу освіту».

Крім цього, доводи про те, що посада доцента кафедри суспільних наук та українознавства не була вакантною на момент оголошення конкурсу, так як вона перебувала на вказаній посаді є безпідставними, оскільки як зазначалося вище, заміщенню вакантних посад передує конкурсний відбір, однак доказів про проходження такого позивачка не надала. Також зазначені доводи спростовуються п.1.11 Положення про порядок проведення конкурсного відбору та прийняття на роботу ВДНЗ БДМУ, затвердженого Вченою радою 29 серпня 2019 року (а.с.12), яким передбачено можливість заміщення вакантних посад наявними штатними працівниками до проведення конкурсу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відповідає вимогам трудового законодавства підстави для поновлення її на роботі відсутні.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, є безпідставними, оскільки докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 23 квітня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна