Справа №265/6875/20
Провадження №2/265/302/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 264/6875/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 ро відшкодування шкоди, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»,

за участі відповідача - ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 26 липня 2018 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-18-00107, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме: «Volkswagen Polo sedan LIFE» реєстраційний № НОМЕР_1 . 26 лютого 2019 року об 15-00 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «RENAUIT MAGNUM» н. з. НОМЕР_2 у м. Києві на перехресті вул. Дегтярівська та вул. Жабаєва, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. На момент ДТП автомобіль «Volkswagen Polo» номерний знак НОМЕР_3 був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-18-00107 від 26 липня 2018 року. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні такого ДТП та відповідно у правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП. 26 лютого 2019 року позивач (далі - ПАТ «СК «УСГ») отримав заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, внаслідок чого 26 лютого 2019 року представником ПАТ «СК «УСГ» складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу, відповідно до якого визначено пошкодженні частини транспортного засобу. Рахунком № 123038709 від 28 лютого 2019 року вартість ремонту було визначено в розмірі 62881,85 грн. разом із ПДВ. Страховим актом від 13 березня 2019 року розмір страхового відшкодування встановлено у сумі 59645,09 грн. та позивачем перераховано на рахунок ТОВ «АВТОСОЮЗ» вказану суму страхового відшкодування за платіжним дорученням № 6012. Отже, ПАТ «СК «УСГ» виконало повністю зобов`язання за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-РМ2-18-00107 від 26 липня 2018 року, здійснивши виплату страхового відшкодування в розмірі 59645,09 грн. Оскільки винуватець ДТП, відповідач, був застрахований у ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності № АК/8826586, то 21 червня 2019 року ПрАТ «СК «УСГ» звернулось із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «УПСК» щодо відшкодування витрат на ремонт автомобіля потерпілого. 16 жовтня 2019 року ПрАТ «УПСК» здійснило часткове відшкодування збитку в розмірі 51127,22 грн. Отже, усі збитки, які не були компенсовані страховиком за полісом № АК/8826586 підлягають компенсації безпосередньо винною у заподіянні шкоди особою. Листом від 26 серпня 2020 року ПАТ «СК «УСГ» звернулося до відповідача з вимогою відшкодувати шкоду, заподіяну ДТП в порядку суброгації в розмірі 8517,87 грн. Однак, до теперішнього часу вимога позивача відповідачем не виконана. На підставі викладеного просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «УСГ» майнову шкоду в розмірі 8517,87 грн. разом із судовими витратами в сумі 2102 грн.

Представник позивача, адвокат Сидоренко О. В., у судове засідання не з`явився, надавши заяву суду з проханням вирішити справу за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні, визнаючи свою провину у спричиненні ДТП від 26 лютого 2019 року, заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, оскільки він застрахував свою цивільно-правову відповідальність на випадок ДТП у страховика, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», саме яке на його думку повинно відповідати за завдану ним шкоду в даному випадку.

Представники третьої особи у судове засідання не з`явились за невідомих суду причин, будучи повідомленими про час та місце судового розгляду справи належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

На підставі п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням транспортного засобу.

На підставі ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підставі п. 36.4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Суд встановив, що за договором добровільного страхування № 28-0199-РМ2-18-00107 від 26 липня 2018 року страховиком ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було застраховано на період з 27 липня 2018 року по 26 липня 2023 року страхувальника, ОСОБА_2 , як власника забезпеченого транспортного засобу, автомобіля «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 , яким визначено вартість страхової суми в розмірі 323676 грн. та франшизи внаслідок ДТП в розмірі 1% від такої страхової суми (а. с. 9-19).

На підставі заяви про ДТП від 26 лютого 2019 року вбачається, що сталась дорожньо-транспортна пригода між автомобілями «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та «RENAUIT MAGNUM» н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а. с. 21-22).

Відповідно до результатів огляду від 26 лютого 2019 року (дефектна відомість) вбачається, що було оглянуто пошкоджений 26 лютого 2019 року в результаті ДТП автомобіль «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 та відображено виявлені пошкодження такого транспортного засобу (а. с. 7-8).

Згідно із рахунком ТОВ «Автосоюз» від 28 лютого 2019 року на технічне обслуговування № НОМЕР_4 вбачається, що як власнику автомобіля «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , та страхувальнику, ПрАТ «СК «УСГ», офіційний дилер «Volkswagen» виставив рахунок щодо вартості відновлювального ремонту такого автомобіля в сумі 62881,85 грн. з ПДВ (52401,54 грн. без ПДВ) (а. с. 31).

На підставі страхового акту позивача, ПрАТ «СК «УСГ», № СТОКА-8665 від 13 березня 2019 року за договором добровільного страхування № 28-0199-РМ2-18-00107 від 26 липня 2018 року було визнано страховим випадком завдання майнової шкоди страхувальнику, ОСОБА_2 , як власнику автомобіля «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП від 26 лютого 2019 року з вини ОСОБА_1 в сумі страхового відшкодування в розмірі 59645,09 грн. відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування (розмір збитку 62881,85 грн. - франшиза 3236,76 грн. = страхове відшкодування 59645,09 грн.), яка була повністю перерахована на підставі платіжного доручення від 13 березня 2019 року на користь ТОВ «Автосоюз» (а. с. 26, 32, 33).

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2019 року, яка набрала законної сили 1 квітня 2019 pоку, ОСОБА_1 притягнуто до відповідності за ст. 124 КУпАП до стягнення у вигляді штрафу. При цьому вказаною постановою суду було встановлено, що ОСОБА_1 26 лютого 2019 року об 15:00 год., керуючи автомобілем «RENAUIT MAGNUM» н. з. НОМЕР_2 , в м. Києві на перехресті вул. Дегтярівській та вул. Жабаєва, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 27-28).

За заявою від 21 червня 2019 року ПрАТ «СК «УСГ» вже представниками страховика відповідача, ОСОБА_1 , було на підставі того, що цивільно-правова відповідальність власника та володільця автомобіля «RENAUIT MAGNUM» н. з. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу № АК/8826586, відповідно здійснено 16 жовтня 2019 року часткову оплату суми страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 51127,22 грн., що підтверджується наданими представником позивача документами про проведення такої оплати (а. с. 24-25).

В подальшому за письмовою вимогою від 26 серпня 2020 року представники ПрАТ «СК «УСГ» просили ОСОБА_1 , як винуватця ДТП від 26 лютого 2019 року, провести оплату на підставі ст. 1194 ЦК залишку страхового відшкодування у розмірі 8517,87 грн., які до теперішнього часу не були сплачені відповідачем (а. с. 29).

З огляду на обставини справи суд звертає увагу на те, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК).

При цьому розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» до обов`язкової форми страхування відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд зазначає, що учасники справи мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою особою за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою особою та відповідачем через завдання шкоди внаслідок ДТП; а також договірне зобов`язання між відповідачем та третьою особою за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд встановив, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 59645,09 грн.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є заснованими на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Суд відмічає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 757/22706/15-ц.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, яким в даному випадку є третя особа, підлягають застосуванню норми ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає необхідність врахування зносу транспортного засобу.

В даному випадку підлягає застосуванню при визначені розміру зносу п. п. 7.38, 7.39 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 р.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 лютого 2018 року по справі № 910/22886/16.

Так, за п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» значення Ез (коефіцієнту зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Натомість, у пп. «в» п. 7.39 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» вказано, що винятком стосовно використання вимог, викладених у п. 7.38 такої Методики є те, що КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у п. 4 таблиці 4.1 додатка 4 «Процент Дз додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ залежно від умов догляду, зберігання та експлуатації», де вказано фактори, що впливають на процент зменшення вартості КТЗ, а саме: експлуатація легкового автомобіля в режимі таксі, що передбачає надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Суд встановив, що відповідно до платіжного доручення від 15 жовтня 2019 року вбачається, що ПрАТ «УПСК» здійснило виплату суми страхового відшкодування в розмірі 51127,22 грн. на користь ПрАТ «СК «УКГ» відповідно до страхового акту № ОЦ/175/004/19/1475.

Суд при цьому зазначає, що на підставі страхового акту № ОЦ/175/004/19/1475 ПрАТ «УПСК» вбачається, що за претензією ПрАТ «СК «УКГ» згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8826586 від 21 травня 2018 року, укладеного із ОСОБА_1 , на підставі страхового випадку від 26 лютого 2019 року за участі застрахованого автомобіля було визначено суму страхового відшкодування в розмірі саме 51127,22 грн. за відповідною формулою.

Так суд зауважує, що при проведенні ПрАТ «УПСК» обрахунку розміру страхового відшкодування було враховано коефіцієнт зносу транспортного засобу «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 на момент ДТП за формулою (1 - Ез), що дорівнює коефіцієнт 0,23, оскільки такий транспортний засіб використовувався як таксі, що підтверджується договором добровільного страхування № 28-0199-РМ2-18-00107 та пробігом автомобіля на момент ДТП (85579 км), що у свою чергу підтверджується актом огляду транспортного засобу «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 .

Внаслідок переліченого сума виплати на користь ПрАТ «СК «УКГ» була зменшена третьою особою на 7517,88 грн. (32686,41 х 0,23 = 7517,87), тобто на суму фізичного зносу транспортного засобу «Volkswagen Polo» н. з. НОМЕР_3 .

Також ПрАТ «УПСК» зменшив суму страхового відшкодування на користь позивача на 1000 грн., що є розміром франшизи, тобто частиною збитків, які не відшкодовуються страховиком згідно із договором страхування № АК/8826586, укладеним із ОСОБА_1 .

Таким чином заявлена ПрАТ «СК «УКГ» сума страхового відшкодування була виплачена позивачу страховиком відповідача у розмірі 51127,22 грн., тобто на 8517,87 грн. менше суми, сплаченої позивачем на користь потерпілої особи, із чим повністю погодилось ПрАТ «СК «УСГ».

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року по справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці за ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 3 жовтня 2018 року по справі № 686/17155/15-ц.

Суд зазначає, що відносини між відповідачем та його страховиком ПАТ «УПСК» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно із якими внаслідок пошкодження транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу саме з урахуванням його зносу, розрахованим у порядку, встановленим законодавством.

Оскільки ПАТ «УПСК» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у такого страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Отже, суд встановив, зважаючи на те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, то ПАТ «СК «УСГ» в порядку суброгації має право на відшкодування з боку ОСОБА_1 збитків у розмірі 8517,87 грн., як винної особи у спричинені шкоди внаслідок ДТП, тобто різниці між фактичним розміром страхового відшкодування позивача на користь потерпілої особи та отриманим страховим відшкодуванням від третьої особи, страховика відповідача.

Таким чином суд звертає увагу на те, що різниця між виплаченою позивачем сумою страхового відшкодування та виплаченою третьою особою сумою страхового відшкодування викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком відповідача, а саме: франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постановах від 14 лютого 2018 року по справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року по справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року по справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року по справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року по справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року по справі № 756/2632/17 та від 15 жовтня 2020 року по справі № 755/7666/19.

На підставі переліченого в судовому засідання було встановлено, що ОСОБА_1 відповідає перед позивачем зі зобов`язання провести оплату збитків у розмірі 8517,87 грн., внаслідок чого заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь ПАТ «СК «УСГ» даної суми.

Згідно із ст. 141 ЦПК витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2102 грн., які підтверджуються платіжним дорученням від 5 жовтня 2020 року, враховуючи повне задоволення судом заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 , також підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ «СК «УСГ».

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» матеріальну шкоду в сумі 8517,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26 квітня 2021 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», , розташоване в м. Києві по вул. Федорова Івана 32 літ. А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_5 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», , розташоване в м. Києві по вул. Кирилівській 40.

Суддя