Єдиний унікальний номер 753/2651/20
Номер провадження 22-ц/804/1008/21
Іменем У К Р А Ї Н И
28 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:
Судді-доповідача Никифоряка Л.П.
Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.
за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.
розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року (головуючий у суді першої інстанції Корнєєва В.В.),
10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом в якому виклала вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшення розміру аліментів.
В обґрунтування позову заявник посилалась на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та протягом тривалого часу зовсім не спілкується з дитиною. ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала, що батько за відсутності перешкод до спілкування з дитиною самоусунувся від такого батьківського обов`язку; в жодний спосіб не підтримує родинні відносини з дитиною, також в усному порядку висловив думку про позбавлення його від вирішення питань пов`язаних із вихованням доньки і з приводу дозволів на її виїзд за межі України.
Збільшення розміру аліментів позивач пов`язувала із змінами в законодавстві з приводу мінімального розміру аліментів на одну дитину на рівні не меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року в позові відмовлено.
Згідно висновків суду підтверджені обставини щодо невиконання батьком своїх обов`язків, який жодного разу не відвідав доньку, не спілкувався з останньою та не брав будь-якої участі в її вихованні.
Також, на думку суду, відповідачем в судовому засіданні не спростовані обставини щодо будь-якого утримання доньки з боку батька та існування заборгованості з аліментів на утримання дитини.
Разом з тим, правові підстави для відмови в позбавленні батьківських права суд вбачав у тім, що не підтверджена винна поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
На думку суду зібрані докази не свідчать про злісне ухилення батька від виховання дитини та неможливість спілкування батька з своєю донькою суд пов`язував із перебуванням останнього на території, яка тимчасово окупована і не контролюється Україною.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування скарги заявник посилалася на те, що суд не врахував обставин які вказують на те, що відповідач зовсім не проявляє інтересу до дитини, за відсутності будь-яких перешкод навіть не спілкується з дитиною телефоном.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника також полягає в тому, що суд не врахував інтереси дитини, яка втратила емоційний зв`язок з батьком та психологічний стан дитини, та фактично діяв всупереч її інтересам і віддав перевагу правам батька перед якнайкращими інтересами дитини.
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до неправильного застосування норм матеріального права щодо законодавчого захисту прав дитини на аліменти в розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення позивача, за відсутності відповідача та третьої особи, повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі народилась ОСОБА_5 , батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /копія свідоцтва про народження а.с.14/.
21 травня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2013 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку, а саме до 12 січня 2015 року /рішення Харцизького міського суду Донецької області а.с.38/.
22 травня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 01 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття /рішення Харцизького міського суду Донецької області а.с.39/.
31 березня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /рішення Гірницького районного суду м. Макіївка Донецької області а.с.18/.
04 квітня 2014 року Постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий документ за місцем роботи боржника до іншого відділу державної виконавчої служби міста Донецька /а.с.40-42/.
Згідно інформації від 22 травня 2020 року остання відома адреса місця проживання ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 ; також відсутні відомості про віднесення відповідача до внутрішньо переміщених осіб /а.с.63/.
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеними особами /копії довідок від 13 листопада 2014 та від 26 липня 2016 року а.с.17 /.
Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї соціального інспектора Управління праці та соціального захисту населення Державної адміністрації Дарницького району в м. Києві від 22 листопада 2017 року та 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 разом з донькою проживає в будинку АДРЕСА_2 /а.с.19-20/.
Відповідно до довідки від 24 грудня 2019 року ОСОБА_5 стоїть на обліку в амбулаторії № 4 Комунального некомерційного підприємства Центру первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва з 03 вересня 2013 року /а.с.21-22/.
За змістом характеристики Дошкільного навчального закладу Ясла-садок № 792 від 15 листопада 2019 року, малолітня ОСОБА_5 відвідувала даний заклад з 2013 року по 2017 рік та за весь цей час батько в жодний спосіб не проявляв інтересу до дитини та не відвідував ясла-садок /а.с.23/.
Згідно довідки № 324 від 30 жовтня 2019 року ОСОБА_5 є ученицею 2 класу в школі 1-3 ступенів № 280 та за змістом характеристики з місця навчання, остання проживає з мамою та вітчимом, саме мама займається вихованням дитини та відвідує навчальний заклад; також зазначено, що батько ОСОБА_2 участі у вихованні та навчанні ОСОБА_4 не приймає /а.с.24-26/.
Згідно довідки від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 працює на посаді керівника групи відділень Київського регіону Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кеш» з 02 грудня 2019 року /а.с.36/.
Відповідно до рекомендаційного листа з попереднього місця роботи ОСОБА_1 характеризується як відмінний та перспективний працівник /а.с.37/.
Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної Адміністрації від 15 січня 2020 року повідомила про необхідність звернення до суду для вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 /а.с.46/.
Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація надала висновок 20 жовтня 2020 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав /а.с.142-143/.
Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_6 має всі необхідні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку /а.с.144/.
Висновок психологічного обстеження № 141 від 23 листопада 2020 року містить відомості про те, що:
- емоційна сфера малолітньої ОСОБА_7 збережена, визначені довірливі, позитивні взаємовідносини між нею та матір`ю;
- повне задоволення потреб з боку матері та її активна участь в житті доньки;
- визначені почуття впевненості та спокою, що вказує на стабільність та емоційний комфорт в житті ОСОБА_4 ;
- спостерігається емоційна прив`язаність до матері, ОСОБА_8 , які задовольняють потреби дівчинки;
- визначена незадоволена потреба батьківської турботи та підтримки з боку ОСОБА_2 , який багато років поспіль був відсутнім та не брав участі в житті ОСОБА_4 та з яким втрачаються емоційні зв`язки;
- сформована батьківська роль з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_4 сприймає родину як повноцінну сім`ю /а.с.158-161, 174-177/
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керуючись статтями 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька так і для дитини, та позбавлення батьківських прав щодо батька спричинить порушення його прав.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Стаття 7 Сімейного кодексу України - СК України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частина друга та третя статті 155 СК України передбачають, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; та ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Мати, батько, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, можуть бути позбавлені судом батьківських прав /пункт 2 частини першої статті 164 СК України/.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом /частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року - Конвенція/.
Стаття 18 Конвенції покладає на батьків основну відповідальність за виховання і розвиток дитини та найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведені норми права стверджують про те, що права батьків по відношенню до дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та регулюють що в першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
За обставинами справи позивач заперечувала будь-яку участь батька у вихованні доньки ОСОБА_4 з 2013 року, відсутність піклування з боку ОСОБА_2 позивач пов`язувала із тим, що він протягом цього часу не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавився її навчанням, в жодний спосіб не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та взагалі не спілкувався з дитиною, що має своїм наслідком те, що дитина не сприймає відповідача в якості батька, який не виявляє жодного інтересу до неї.
Заявлені в позовній заяві факти доведені в суді першої інстанції та відсутні обставини в їх спростування.
Однак не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства висновок суду про те, що наведені обставини не вказують на те, що поведінка батька, не свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов`язками.
При цьому суд бере до уваги те, що протягом тривалого часу батько не змінив ставлення до виховання дитини, за встановлених обставин ОСОБА_2 протягом більш як семи років не вчинив жодних дій які би вказували на його намагання спілкуватися з донькою, підтримувати з нею стосунки чи в будь-який спосіб проявляти батьківські обов`язки щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначені фактори свідчать про винну поведінку батька, який свідомо нехтує своїми обов`язками, та їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.
ОСОБА_2 не довів що було його волевиявлення на підтримання стосунків з донькою, та відсутність будь-якого зв`язку із донькою не може бути обумовлено лише по причині знаходження на окупованій території. Наявні перешкоди, з огляду на те, що мама дитини знайшла можливість забезпечити спілкування дитини з своїми дідом та бабою, які теж знаходяться на окупованій території (чого учасники справи не заперечували), не вказують на те, що заінтересована сторона батько в свою чергу не міг їх усунути після їх виникнення в 2014 році при всій турботливості і обачності, та є прямим наслідком свідомих дій ОСОБА_2 .
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в рішенні суду без встановлення відповідних фактів щодо наявності у батька будь-якого інтересу до свої доньки.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку батька - відповідача до і після подання позову про позбавлення його батьківських справ; який в жодний спосіб не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді.
Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального трактування положень Сімейного кодексу України, з огляду на фактичні обставини та чітке дотримання позивачем вимог процесуальних норм права щодо надання належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог.
Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції не взяв до уваги аргументи, надані матір`ю дитини, не відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення Висновку психологічного обстеження № 141 від 23 листопада 2020 року - Висновок, суд апеляційної інстанції вважає що зазначений документальний доказ є належним письмовим доказом, який був вирішальними для розгляду справи.
Згідно Висновку ОСОБА_5 сприймає вітчима своїм батьком, контакту з рідним батьком у дитини немає, емоційний комфорт та сім`ю для дитини складають мама та вітчим ОСОБА_8 , щодо якого сформована батьківська роль і спостерігається емоційна прив`язаність до матері і ОСОБА_8 , які задовольняють потреби дівчинки; та на противагу цьому визначена незадоволена потреба батьківської турботи та підтримки з боку ОСОБА_2 , який багато років поспіль був відсутнім та не брав участі в житті ОСОБА_4 та з яким втрачаються емоційні зв`язки.
Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про те, що дитина протягом тривалого часу позбавлена піклування з боку батька ОСОБА_2 з яким навіть не спілкується та продовження такого невизначеного становища для дитини не буде охоплюватися поняттям «якнайкращого забезпечення її інтересів» в розумінні положень Конвенції та чинного законодавства України.
З мотивів якнайкращого забезпечення правового захисту саме інтересів дитини суд апеляційної інстанції вважає що не має практичної доступної для позивача можливості виправити встановлені в даній справі порушення в інший спосіб ніж позбавлення відповідача батьківських прав. Передумовою для застосування такої крайньої міри є відсутність іншого, окрім судового, шляху для якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Апеляційний суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав у даній справі за встановлених обставин спрямоване на захист прав та інтересів саме дитини.
Інший довід апеляційної скарги зводився до необхідності збільшення розміру аліментів, проте жодного доказу на підтвердження покращення матеріального становища платника аліментів матір дитини не надала, а збільшення мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку відповідно до статті 182 СК України, не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів. Так само ніщо не вказує на те, фактичний розмір аліментів на утримання доньки є недостатнім чи його розмір менше ніж законодавчо визначений мінімум.
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, в частині збільшення розміру аліментів, заявнику апеляційної скарги необхідно відмовити, оскільки у відповідності до положень частини першої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду та саме невірне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити частково апеляційну скаргу та скасувати рішення суду в частині відмови у позбавленні батьківських прав, в решті рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Судді: