Ухвала

Іменем України

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 206/4713/17

провадження № 61-6618ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач без поважних причин не надав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, що, відповідно до пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України, є підставою для залишення позову без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду скасованоі направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції належним чином не з`ясував причини неподання витребуваних доказів та не зазначив у чому полягають перешкоди для вирішення спору за наявними в справі письмовими доказами, а тому помилково залишив позов без розгляду на підставі положень пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України.

21 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якій він просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 рокускасувати та залишити в силі ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року, посилаючись порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована неповним з`ясуванням апеляційним судом фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційний суд не врахував, що позивач не виконав вимоги місцевого суду щодо надання доказів, витребуваних відповідними ухвалами суду.

Скарга подана ізпропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Так, відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Встановлено, що копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року заявник отримав 04 квітня 2021 року, після чого невідкладно оскаржив її у касаційному порядку.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Установлено, що ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про зобов`язання позивача надати відповіді на питання - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати Самарському районному суду м. Дніпропетровська та ОСОБА_1 заяву свідка, в якій зазначити в письмовому вигляді відповідь на наступні питання, а саме: 1) В чому саме полягає незаконність рішення Дніпропетровської міської ради № 83/19 від 13 квітня 2017 року?; 2) Яким чином рішення Дніпропетровської міської ради № 83/19 від 13 квітня 2017 року порушує права позивача?; 3) Які докази підтверджують, що передана ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :09:455:0285, площею 0,1000 га має будь-яке відношення до земельної ділянки з кадастровим номером :096455:0265, площею 0,0868 га, на яку позивач оформлював документи?; 4) Коли саме позивач почав оформлювати вперше документи на земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ?; 5) Яким чином позовні вимоги позивача про скасування права власності відповідача 3 кореспондуються з положенням пп. 2 п. «а» ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування України», відповідно до яких багатодітна сім`я ОСОБА_1 має першочергове право на відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва, садівництва та городництва?; 6) Якою нормою обґрунтовується вимога позивача про зобов`язання відповідача 1 на найближчій сесії розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 саме позивачу? Чи не порушує дана вимога виключні дискреційні повноваження відповідача 1 на вчинення відповідних дій?.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2020 рокузастосовано до сторони позивача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнуто із ОСОБА_2 штраф в дохід державного бюджету в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 630,60 грн. Стягнуто із адвоката ОСОБА_3 штраф в дохід державного бюджету в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 630,60 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході судового розгляду, представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було надано у відкритому судовому засіданні протокол опитування позивача від 11 листопада 2020 року, який долучено до матеріалів справи, у зв`язку з чим було відкладено підготовче засідання на 26 листопада 2020 року.

Крім того, 19 листопада 2020 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на виконання ухвали суду від 06 жовтня 2020 року, надіслано на електронну пошту Самарського районного суду м. Дніпропетровська копію заяви ОСОБА_2 від 14 листопада 2020 року.

У вказаній заяві позивач зазначила, що свої позовні вимоги підтримує та від надання будь-яких додаткових пояснень у справі відмовляється на підставі статті 63 Конституції України.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку із невиконанням вимог ухвали цього ж суду від 06 жовтня 2020 року.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

За змістом пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Установивши, що, залишаючи позов ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції належним чином не з`ясував причини неподання витребуваних доказів та не зазначив у чому полягають перешкоди для вирішення спору за наявними в справі письмовими доказами, апеляційний суд обґрунтовано скасував зазначену ухвалу місцевого суду та направив справу до місцевого суду для продовження розгляду.

Ураховуючи наведене, постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року ухвалена з дотриманням норм процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев