Справа № 523/4244/19
Провадження №2/523/2702/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , визнання за відповідачем права особистої приватної власності на автомобіль марки «Toyota Carina», 1997 року випуску.

Позов обгрунтовий тим, що під час шлюбу сторонами, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.12.2003р., було придбано по ј частини спірної квартири за вищевказаною адресою, ринкова вартість якої становила 25500 доларів США. Позивач зазначає, що на придбання вказаної квартири нею було витрачені кошти у розмірі 20000 доларів США від продажу попередньої квартири, а залишок у розмірі 5500 доларів США є коштами, заробленими подружжям до сімейного бюджету, що в свою чергу становить спільну сумісну власність, при поділі становить 2750 доларів США, що дорівнює 11% загальної вартості квартири.

Також, позивач вказує на придбання на спільні кошти восени 2004 року автомобіля марки «Toyota Corolla», який був зареєстрований на відповідача. В 2016 році вказаний автомобіль був проданий та 02.12.2016р. придбаний новий автомобіль марки «Toyota Carina», 1997 року випуску, який був зареєстрований на відповідача. Оскільки доля позивача від частки у спірній квартирі, яка може бути виділена відповідачу при поділі, становить 2750 доларів США, що дорівнює 11% частки квартири, а також враховуючи її право на Ѕ частину описаного вище автомобіля, вартість якого є навіть більшою, позивач вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

22.03.2019р. у справі відкрито провадження.

10.05.2019р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_3 вважає, що позивачем не надано документів на підтвердження реальної вартості спірного майна на момент подання позову, не враховано витрати відповідача на оренду приміщення з метою зайняття підприємницькою діяльністю сторонами, що становило 100000 грн, а також не врахувала факт продажу відповідачем та його батьками квартири, яка належала їм, для внесення необхідної суми коштів у придбання спірної квартири. Відповідач вказує на незгоду з викладеними позовними вимогами, оскільки вважає, що вартість його частки в спірній квартирі значно перевищує вартість частки позивача в їх спільному автомобілі.

21.05.2019р. позивачем подана уточнена позовна заява, в якій позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності 11/51 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на відповідача на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.12.2003р., та автомобіль марки «Toyota Carina», 1997 року випуску, зареєстрований на відповідача, а також поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, встановивши за позивачем право власності на Ѕ вищевказаної квартири, залишивши за відповідачем право власності на вищевказаний автомобіль. Позивач обґрунтовує розрахунок тим, що вкладені на покупку спірної квартири 5500 доларів США, які є спільною сумісною власністю подружжя, складають 11/51 частини квартири, що в свою чергу поділяється на 1/2 кожному із подружжя та становить 2750 доларів США або 11/102 частини квартири.

08.07.2019 року позивачка подала доповнення до позовної заяви, в яких просить припинити за відповідачем право особистої приватної власності на ј частини спірної квартири, а також визнати спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності 11/51 частини спірної квартири, автомобіль марки «Toyota Carina», 1997 року випуску, зареєстрований за відповідачем, та поділити згадане майно, виділивши позивачу 11/51 частини в квартирі АДРЕСА_3 та визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку в зазначеній квартирі, залишивши за відповідачем право власності на вищевказаний автомобіль, та присудивши позивачу грошову компенсацію у розмірі 13701,59 грн, яка внесена позивачем на депозитний рахунок суду. Додатково, позивачем надано звіт з оцінки квартири АДРЕСА_4 , а також довідку за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості легкового автомобіля TOYOTA CARINA, д/н НОМЕР_1 , 1997 р. випуску, наданого 07.06.2019р. товарною біржею «ПРОФІ-Т».

08.07.2019 року відповідач подав відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого вважає розрахунок щодо 11 відсотків не відповідає дійсності, позивач на час укладання договору усвідомлювала свої дії, розрахунок його вкладу у розмірі 2750 доларів США викликає сумніви, оскільки квартира насправді була придбана за 14700 доларів США, з яких 10800 доларів США додавав він з продажу свого житла та особистих заощаджень, за час спільного життя квартира була істотно поліпшена, а також зазначив, що вартість його частки в спірній квартирі у розмірі 1/4 незаперечною. Відповідач вказав, що ним продано спільну машину, спірну за даним позовом, за 49000 грн., оскільки під час розірвання шлюбу з позивачем була домовленість про залишення автомобіля йому через необхідність працювати на ньому, а частину вартості проданого автомобіля має намір віддати позивачу.

28.01.2020р. судом задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 про призначення судової експертизи задоволено, призначено у справі судову товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

10.09.2020р. судом поновлено провадження у зв`язку з проведенням судової експертизи.

26.01.2021р. позивачем подана уточнена позовна заява, в якій позивачка просить визнати спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності: 11/51 частини квартири АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Toyota Carina», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, виділивши позивачу 11/51 частини квартири та загалом визнати за позивачем право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , залишивши за відповідачем право власності на автомобіль, а також присудити відповідачу грошову компенсацію у розмірі 42954,15 грн., припинити право особистої приватної власності на 1/4 частини квартири за відповідачем, судові витрати покласти на відповідача.

08.02.2021р. відповідач подав письмові пояснення до позовної заяви, в яких зазначив, що не згоден з прирівняною вартістю його частки квартири та машини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, вказуючи на те, що за час спільного життя змушена була тяжко працювати та три роки самостійно забезпечувала відповідача. Придбання квартири відбулося фактично за обіном з доплатою різниці у вартості. Гроші використані від раніше проданої квартири, відповідач не приймав у її придбані фінансової участі, сааме по її наполяганні було вказано його співвласником і сааме через почуття, які вона до нього відчувала. Квартира булла для дитини, про відповідач знав. Вартість квартири була іншою ніж вказано в договорі, реальні кошти, які отримали покупці були інші, а саме, 25500 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та наголосив, що частка відповідача в квартирі, яка є предметом позову, а також автомобіль були придбані на спільні кошти подружжя, про що свідчать відповідні докази, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти заявлених позовних вимог та вказував, що за час спільного подружнього життя вони добре заробляли, в них були фінанси на придбання самостійного житла, але теща його шантажувала, вказуючи на бажання жити разом. Також, зазначив, що попередня квартира тещі була продана не за 20000 доларів США, а за 14000 доларів США.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 04.08.2001 року, про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 04.08.2001р., видане відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №599. Після укладання шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 »(а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 26.08.2008р. Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 26.02.2008р., актовий запис №111 (а.с.20).

Сторонами повторно укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 01.03.2012р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №149 (а.с.21).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.10.2017р. у справі №523/11675/17 шлюб розірвано (а.с.17).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1999р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, квартира АДРЕСА_5 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в рівних частках, зареєстровано і записано у реєстрову книгу на №І6-6580 (а.с.30).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. та зареєстрованого у реєстрі за №6216, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), ОСОБА_7 продали квартиру АДРЕСА_5 за 15117 грн (а.с.32).

Як вбачається з попереднього договору купівлі-продажу від 30.10.2003р. ОСОБА_1 зобов`язується заключити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , у строк до 29.12.2003р. за грошову суму у розмірі 135150 грн., що еквівалентно 25500 доларів США (а.с.34).

Згідно з договором купівлі-продажу від 23.12.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. та зареєстрованого у реєстрі за №6213, ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 купили квартиру АДРЕСА_1 за 20664 грн (а.с.33).

Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України на звернення №0-, за запитом по індивідуальному податковому номеру відповідача встановлено, що за ним зареєстрований транспортний засіб бренду «Toyota» моделі «Carina» 1997 року, дата реєстрації 02.12.2016р., об`єм двигуна 1998 (а.с.42).

Відповідно до висновку зі звіту з незалежної оцінки майна, виданого товарною біржею «ПРОФІ-Т» 07.06.2019р. ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 (без урахування ПДВ) складає 702423 грн. за курсом НБУ на дату оцінки 26,7950 грн за 1 долар США (а.с.88).

Довідкою за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості легкового автомобіля TOYOTA CARINA, д/н НОМЕР_1 , 1997 р. вип., наданого 07.06.2019р. товарною біржею «ПРОФІ-Т» визначено, що середня ринкова вартість легкового автомобіля «Toyota Carina», 1997 р. вип., об`єм двигуна 1998 см. куб, складає 4630 доларів США або за курсом НБУ на 07.06.2019 року (1 долар США = 26,7950 грн) 124061 грн (а.с.102-105).

Договором купівлі-продажу транспортного засобу від 18.05.2019р., оформленого та підписаного сторонами у сервісному центрі 5147 РСЦ МВС в Одеській області №5147/2019/1471405, підтверджено факт продажу ОСОБА_3 транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Carina», номер кузова № НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_1 (а.с.119).

Постановою про арешт майна боржника від 21.12.2018р., виданого Першим Суворовським ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області, на рухоме майно ОСОБА_3 накладено арешт терміном дії до 12.01.2024р., на підтвердження чого надано Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, сформованого 12.01.2019р. (а.с.128).

На виконання ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 28.01.2020р. у справі №523/4244/19, судовим експертом Кріві Катериною Вікторівною надано висновок експерта №СЕ-2502-1-1155.20 від 13.07.2020р. із зазначенням наступної інформації: ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,10 кв.м., станом на момент проведення експертизи складає 36122 доларів США, що еквівалентно 973494 грн; ринкова вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,10 кв.м., станом на момент проведення експертизи складає 9031 доларів США, що еквівалентно 243374 грн (а.с.154-172).

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири укладено 23.12.2003р., тому до виниклих правовідносин щодо поділу квартири застосовуються норми КпШС України.

Так, за нормами ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства,

доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За частиною першою ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Як судом встановлено квартира АДРЕСА_5 , в якій 1/3 частини належала позивачці була продана в один день з придбанням квартири АДРЕСА_1 .

Виходячи із вартості проданої квартири, вказаної в договорі, 1/3 частини належної позивачці склала 5039 грн(15117 грн / 3).

Вартість квартири АДРЕСА_1 за договором склала 20664 грн, а 1/4 її частини 5166 грн(20664 грн/4).

Отже, 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 придбана позивачкою є її особистою приватною власністю, оскільки була придбана за рахунок особистих коштів, а інша 1/4 частини зареєстрована на ім`я відповідача є спільним майном подружжя, і складає для кожного по 1/8 частині.

Доводи позивача щодо порядку поділу квартири, суд розглядає критично, оскільки такий спосіб не відповідає нормам закону. Щодо посилань на інший розмір коштів сплачених за договором під час придбання квартири, то суд їх не приймає до уваги оскільки такі твердження суперечать умовам укладеного договору, який сторонами не оспорювався.

Що стосується поділу автомобіля, придбаного 18.05.2019р, то до виниклих правовідносин підлягає застосуванню норми Сімейного кодексу України

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме про таке застосування норм статей 57,60 СК України зазначено в постановах Верховного Суду України від 19 червня та 02 жовтня 2013 року, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.

Відповідно до ч.1,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За нормами ч.1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Таким чином норми сімейного законодавства, які встановлюють підстави та механізм поділу спільного майна подружжя, припускають існування факту спільної сумісної власності дружини і чоловіка в рівних частках, доки не доказано інше кимось із подружжя, а відтак обов`язок доказування щодо спростування факту спільної сумісної власності подружжя законом покладається на того з подружжя, хто це заперечує.

Враховуючи вимоги ст.13 ЦПК України та заявлені вимоги в частині квартири, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги та визнання 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та автомобіль «Toyota Carina», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільним сумісним майном подружжя, де по 1/8 частині у позивача та відповідача .

В частині вимоги про визнання 11/51 частини спірної квартири спільним сумісним майном подружжя вимога є безпідставною, оскільки розрахунок долі позивачем здійснений не у відповідності до вимог закону, з вартості квартири, яка не визначалася сторонами в умовах договору.

Виходячи із меж заявлених вимог, відсутності підстав для визначення розміру частки в квартирі за варіантом позивача, продажу автомобіля, тому відповідно не може бути враховано судом і розміру компенсації для поділу майна, який стосується одночасно заявлених вимог поділу автомобіля.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,279,354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 та автомобіль «Toyota Carina», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільним сумісним майном подружжя .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено та підписано 19.04.2021 року.