Постанова

Іменем України

27 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 398/992/18

провадження № 61-1652св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються, - старший державний виконавець Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сагайдачна Валентина Володимирівна

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Замікулою Борисом Сергійовичем, на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року в складі судді Нероди Л. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року в складі колегії суддів Чельник О. І., Єгорової С. М., Черненка В. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Олександрійського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сагайдачної В. В.

Скарга мотивована тим, що в провадженні Олександрійського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 57362924 з примусового виконання судового наказу № 398/992/18 від 23 квітня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .

Зазначає, що між боржником та стягувачем відсутній спір щодо утримання спільної дитини, а ОСОБА_1 , перебуваючи за кордоном, за усною домовленістю з колишньою дружиною регулярно здійснював переказ коштів на ім`я ОСОБА_2 у якості сплати аліментів.

Вказує, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження звернувся до державного виконавця із заявою про врахування сплачених ним у добровільному порядку аліментів у розмірі 45 115 грн. Натомість за результатами розгляду заяви державний виконавець відмовилася врахувати сплачені боржником платежі (валютні перекази) та склала розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 26 серпня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 38 488,50 грн.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сагайдачної В. В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № 57362924;

- скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 26 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № 57362924;

- зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 57362924 з урахуванням здійснених ОСОБА_1 грошових переказів на користь ОСОБА_2 у розмірі 45 115 грн, інформацію про які надано АТ КБ «ПриватБанк» на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року в справі № 757/570/20-ц.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції виходив із того, що боржник не довів, що здійснені ним на користь ОСОБА_2 грошові перекази є саме аліментами на виконання судового наказу № 398/992/18.

Суд зазначив, що оскільки боржник не виконав вимогу державного виконавця та не надав довідку про його доходи, починаючи з квітня 2018 року, без якої неможливо перевірити правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, то у задоволенні скарги слід відмовити.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника боржника залишено без задоволення, ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що оскаржені боржником дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, права боржника не порушено, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги.

Аргументи учасників справи

29 січня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником, на вказані судові рішення й просив їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги.

Указує, що суди помилково вважали, що предметом оскарження в цій справі є розрахований державним виконавцем розмір аліментів, у той час як боржник оскаржує неврахування державним виконавцем добровільно сплачених ОСОБА_1 коштів, а тому суди безпідставно послалися на необхідність надання довідки про доходи боржником, який перебував у Державі Ізраїль у статусі біженця.

Зазначає також, що суди не врахували неможливість заповнення графи «призначення платежу» при здійсненні міжнародного валютного переказу та не з`ясували дійсну природу здійснених ОСОБА_1 платежів.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження в справі.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 22 лютого 2021 року зазначено, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, після її перегляду в апеляційному порядку. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2018 року в справі №398/992/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ перебуває на виконанні в Олександрійському міськрайонному ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2020 року по справі №398/992/18 задоволено заяву ОСОБА_1 та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю щодо обсягу грошових коштів, які надійшли від ОСОБА_1 за допомогою системи міжнародних грошових переказів RIA на рахунки ОСОБА_2 , які відкриті в АТ «Комерційний банк «Приватбанк» за період з 05 жовтня 2018 року по 29 серпня 2019 року із зазначенням дати та суми операцій.

Згідно з інформацією, яка міститься у довідці АТ КБ «Приватбанк» від 11 березня 2020 року №20.1.0.0.0/7-20200305/3496 грошові перекази на ім`я ОСОБА_2 почали здійснюватися ОСОБА_1 з жовтня 2018 року. Вказано, що грошовий переказ відбувся: 09 жовтня 2018 року на суму 200 дол. США; 23 листопада 2018 року - 150 дол. США; 17 грудня 2018 року - 200 дол. США; 16 січня 2019 року - 300 дол. США; 22 лютого 2019 року - 100 дол. США; 31 березня 2019 року - 200 дол. США; 31 травня 2019 року - 100 дол. США; 30 червня 2019 року - 200 дол. США; 29 серпня 2019 року - 100 дол. США.

Позиція Верховного Суду

У статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

У частинах першій, третій та восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У статті 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) зроблено висновок, що «спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні».

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та здійснений ним розрахунок заборгованості, суди виходили, зокрема, з того, що боржник не виконав вимогу державного виконавця та не надав довідку про його доходи, без якої неможливо перевірити правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому суди не звернули увагу, що предметом оскарження в справі, що переглядається, є не порядок нарахування заборгованості та визначення розміру доходів платника аліментів, а неврахування державним виконавцем конкретних платежів, здійснених боржником у вигляді валютних переказів на рахунок стягувача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що «у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року ОСОБА_1 переказував через ПАТ КБ «ПриватБанк» на банківський рахунок ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 12 228 грн. Вказані обставини учасниками справи не заперечуються і у повній мірі підтверджуються обставинами справи, зокрема, квитанціями ПАТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_1 стверджує, що вказані грошові кошти були сплачені в якості добровільної сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , стягнутих з нього рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2010 року. Жодних обставин на підтвердження наявності інших зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови останньої від отримання банківських переказів від боржника у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 року. Посилання у касаційній скарзі на відсутність призначення платежу «сплата аліментів» у наданих ОСОБА_2 квитанціях спростовується письмовим повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 вересня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150917/1542, у відповідності до якого до 15.05.2015 року при грошових переказах через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» у платника була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

У справі, що переглядається, встановивши факт перерахування боржником на рахунок стягувача в період з жовтня 2018 року по серпень 2019 року коштів у загальній сумі 1 550 дол. США, суди не перевірили наявність у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 інших грошових зобов`язань ніж ті, що передбачені судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2018 року в справі №398/992/18, та не встановили, що зазначені платежі здійснені боржником не в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, а тому дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

В силу положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржені судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Замікулою Борисом Сергійовичем, задовольнити частково.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Із прийняттям постанови суду касаційної інстанції ухвала Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року та постанова Кропивницького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук