Провадження № 2/234/1179/21
16 березня 2021 року місто Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Фоміної Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Давіденко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Краматорську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )
ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження, (зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ),
Орган опіки та піклування Краматорської міської ради (розташований за адресою: м. Краматорськ, площа Миру, 2,
про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Краматорського міського суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи Служба у справах дітей Краматорської міської ради, Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що йому на підставі договору дарування квартири на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Крім нього в зазначеному будинку зареєстровані його діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області було розірвано шлюб між позивачем та його дружиною ОСОБА_2 - матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в квартирі позивача з травня 2016 року, оскільки проживають разом матір`ю ОСОБА_2 в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі не сплачують комунальні послуги, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в будинку не має і в загалі квартирою вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, йому важко оплачувати комунальні послуги, а оформити субсидію він позбавлений можливості. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27.10.2020 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування Краматорської міської ради.
Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомої суду причини, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення слухання справи, а також відзиву, від них не надходило.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Краматорської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи Орган опіки та піклування Краматорської міської ради Дейко В.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила винести рішення в порядку діючого законодавства.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:
Вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Цивільним Кодексом України.
Згідно Акту про не проживання № 01-26-57 від 21.09.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2016 по теперішній час не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про відсутність відповідачів понад встановлені законом строки та підтверджує безперервність відсутності відповідачів.
Згідно копії рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2018 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Номер інформаційної довідки: 244495912 від 16.02.2021) ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (1/1 частки).
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до приписів ч.3, 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них.
Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Відповідно до ст. 176 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства», законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п.1 ст.18 цієї конвенції).
За змістом ст.ст. 150, 155 СК, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, всупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права.
За таких обставин, суд вважає що у задоволенні позовних вимог, які стосуються малолітніх дітей, зареєстрованих разом з батьком ОСОБА_1 , необхідно відмовити, оскільки порушуються права дітей на користування житловим приміщенням, власником якого є їх батько, який згідно законодавства, повинен приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей, в тому числі й створювати умови для належного розвитку дітей, що також включає належні умови їх проживання, при цьому можливість матері забезпечити дітей житлом не має значення, з огляду рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 81, 89, 263, 265, 280, 281-284 ЦПК України, ст.ст. 29, 242, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 150, 160, 176 СК України, ст. 72 ЖК України, Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, Законом України «Про охорону дитинства», суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 2010 року народження, третя особа Служба у справах дітей Краматорської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в Донецькій апеляційний суд через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 19.03.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду Ю. В. Фоміна