Справа № 184/372/21
Номер провадження 2/184/303/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

розглянувши в м. Покров у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за Кредитним договором»,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Орджонікідзевського міського суду до відповідача із вказаним вище позовом, посилаючись на наступні обставини.

Між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №014/118426/3157/82 від 28.11.2006 року, згідно умов якого Банк надав Позичальнику кредит за програмою кредитування «Кредит на споживчі цілі» в сумі 15000 доларів США 00 центів строком до 28.11.2016р., а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим за період з 10.09.2017р. по 10.09.2020р. (календарні 3-роки) утворилась заборгованість у розмірі 3127,40 дол. США року, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 87034 грн. 31 коп. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача утворену заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав.

Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.11.2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (Боржник, Позичальник) було укладено Кредитний договір №014/118426/3157/82, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит за програмою кредитування «Кредит на споживчі цілі» у сумі 15000 доларів США 00 центів строком до 28.11.2016р., а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що з умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення Банку та клієнта, ознайомлений.

Відповідно до умов п. 1.1., 1.2., 1.4., 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування.

Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми Кредиту на Поточний рахунок Позичальника з подальшою видачею готівки через касу Кредитора.

Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується випискою.

Сторони домовилися, що за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якою може змінюватися на умовах цього Договору (п. 1.4. Кредитного договору).

Відповідно до умов п. 1.3., 1.4., 5.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами:

-щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. Договору та остаточне погашення кредиту до 28.11.2016р. включно (п. 5.1. Договору);

-щомісячно, до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту, сплати процентів за використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором.

Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах, чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до п. 8.1. Кредитний договір набуває чинності з часу надання Позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості суми кредиту, процентів за користування, штрафів та пені.

Всупереч вимогам п. 1.3, п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, АТ «Райффайзен Банк Аваль», керуючись ст. 625 ЦК України, 15.09.2020р. направив повідомлення про неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором за вих. №114/5-196506 Позичальнику ОСОБА_1 за його адресою, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість,

Однак, станом на дату подачі позовної заяви, дій, що свідчили б про виконання Позичальником вимог Кредитора, відсутні.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних на суму боргу є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №014/118426/3157/82 від 28.11.2006р., що є додатком до позовної заяви розрахунок 3% річних визначений за період з 10.09.2017р. по 10.09.2020р. (календарні 3-роки) становить - 3127,40 дол. США (еквівалентно - 87034,31 грн.).

Актуальна правова позиція Верховного Суду України по питанню стягнення 3 %річних в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквіваленту вказаної суми, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 16 січня 2019 року, справа №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Необхідно визначити, у якій валюті має виконуватися зобов`язання, у разі якщо у позику передавалася іноземна валюта та правову природу і валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у ч.2 ст. 625 ЦК України.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд ухвалює рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3% річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 75 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3%річних саме із 75 000,00 доларів США.

На теперішній час позичальник ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань перед Позивачем, а також не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, чим спричиняє Банку значну матеріальну шкоду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за Кредитним договором №014/118426/3157/82 від 28.11.2006 року за період з 10.09.2017р. по 10.09.2020р. (календарні 3-роки)у розмірі 3127,40 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 87034 грн. 31 коп.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 524, 530, 536, 546, 553, 554, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 95, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 «про стягнення заборгованості за Кредитним договором» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за Кредитним договором №014/118426/3157/82 від 28.11.2006 року за період з 10.09.2017р. по 10.09.2020р. (календарні 3-роки)у розмірі 3127,40 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 87034 (вісімдесят сім тисяч тридцять чотири) грн. 31 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) судові витрати у виді судового збору в сумі 2270,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2021р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш