Справа № 333/2848/20
Провадження № 2/333/215/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Бобко О.В.,

позивача по первісному позову ОСОБА_1 ,

представника позивача по первісному позову ОСОБА_2 ,

представника відповідача по первісному позову ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання частки померлої у праві спільної сумісної власності на будинок та визнання права власності та за зустрічної позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання садового будинку особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання частки померлої особи у праві спільної сумісної власності на будинок та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_6 , як член обслуговуючого кооперативу садівничого товариства «Спутник» отримала у користування земельні ділянки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Впродовж 2009 - 2010 р.р. ОСОБА_6 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 на зазначених земельних ділянках, за спільні кошти та власними силами побудували будинок. Право власності на цей будинок 05.02.2019 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю його померлої матері та ОСОБА_4 , оскільки його було збудовано та зареєстровано під час їх шлюбу. Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , окрім всього іншого належного їй майна, входить і 1/2 частка будинку АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_6 звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, пославшись на те, що ОСОБА_1 не надано правовстановлюючі документи на будинок. Отже, позивач позбавлений можливості отримати належне йому спадкове майно - частку будинку АДРЕСА_1 у позасудовому порядку, що на його думку порушує його права як спадкоємця. У зв`язку з чим ОСОБА_1 просить суд визнати, що частка спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок АДРЕСА_1 , становить 1/2 частину, а також визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частку цього будинку.

12.06.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

10.09.2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позов. Останній проти позову заперечував у повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_4 30.04.2008 року звернувся до голови садівничого товариства «Спутник», із заявою про прийняття його в члени цього товариства та виділення йому у користування земельної ділянки. В члени товариства його прийняли, але земельну ділянку не виділили, у зв`язку з чим він за власні кошти придбав у ОСОБА_8 земельну ділянку НОМЕР_1 у цьому садівництві та розташований на цій ділянці будинок. Зазначений будинок було побудовано на ділянці у 1989 році, а не як стверджує позивач у 2009-2010 роках. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було зареєстровано 14.02.2009 року, а тому земельна ділянка НОМЕР_1 та садовий будинок розташований на ній є індивідуальною власністю ОСОБА_4 , а не спільним майном подружжя.

Також, 10.09.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання садового будинку АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4 , посилаючись на те, що зазначений будинок було придбано ним до реєстрації шлюбу за власні кошти.

21.09.2020 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якому той висловив свої заперечення щодо позиції ОСОБА_4 . Зазначив, що у 2008 - 2009 роках користувачем земельної ділянки № НОМЕР_1 була саме ОСОБА_6 а не ОСОБА_4 , що підтверджується книгою «Списку членів ОК СТ «Спутник», довідкою головного бухгалтеру ОК СТ «Спутник» ОСОБА_9 та прибутково-касовими ордерами за період з 2007 року по 2008 рік.

09.10.2020 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. При цьому, останній зазначив, що право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано 05.02.2019 року, у той час коли ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, а отже саме з цього моменту у померлої ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникло право спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а не з моменту прийняття їх у члени садівничого товариства «Спутник». У зв`язку із цим вважає, що позов ОСОБА_4 про визнання садового будинку АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю задоволенню не підлягає.

21.10.2020 року ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження з первісним позовом та до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_5

27.11.2020 року підготовче засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Пояснив, що його мати - ОСОБА_6 з 2006 року перебувала у відносинах із ОСОБА_4 . Шлюб вони зареєстрували 14.02.2009 року. У 2008 році ОСОБА_6 як член садівничого товариства «Спутник» придбала за власні кошти в користування земельну ділянку № НОМЕР_1 . Ця земельна ділянка граничить із ділянкою НОМЕР_3 , яка знаходилась у користуванні їх сім`ї вже багато років. Ділянку № НОМЕР_1 ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_8 , але у зв`язку з тим, що зазначена земля не приватизована передача відбулась шляхом виходу ОСОБА_8 із товариства та подальшою передачею права користування земельною ділянкою ОСОБА_6 .

На момент отримання ділянки НОМЕР_1 у користування на ній вже знаходилася невелика господарська споруда. Впродовж подальших п`яти років спільними зусиллями сім`ї цю споруду було перебудовано у великий та сучасний будинок. Будівництво здійснювалось в основному за кошти ОСОБА_6 , однак у ньому приймала участь вся сім`я: матір - ОСОБА_6 , відповідач - ОСОБА_4 , позивач - ОСОБА_1 , його брат - ОСОБА_5 , а також брат ОСОБА_6 . Незадовго до своєї смерті, приблизно у 2016-2017 роках ОСОБА_6 передала право користування земельною ділянкою НОМЕР_1 своєму чоловіку ОСОБА_4 .

У 2019 році ОСОБА_4 ввів будинок збудований на земельній ділянці НОМЕР_1 в експлуатацію та оформив на нього право власності. Земельна ділянка по теперішній час перебуває у користуванні, не приватизована та не має кадастрового номеру. Позивач вважає, що право власності на майно виникає з моменту його реєстрації, а отже враховуючи те, що ОСОБА_4 зареєстрував садовий будинок у 2019 році, перебував у цей час у шлюбі з ОСОБА_6 , тому зазначене майно є спільною власністю подружжя. Виходячи із зазначеного, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на Ѕ частину цього будинку. Спадкоємцями є чоловік померлої - ОСОБА_4 та сини - ОСОБА_1 і ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_5 не має вимог щодо спірного майна, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ј частку будинку АДРЕСА_1 .

Проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі, вважаючи його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що розписку надану позивачем за зустрічним позовом раніше ніколи не бачив та не знав про її наявність, а також наголосив, що свідок ОСОБА_10 , який нібито був присутній під час її складання, є близьким другом ОСОБА_4 , що ставить під сумнів показання зазначеного свідка.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, свої права та інтереси довірив представляти ОСОБА_3 , який у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував у повному обсязі.

Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що 30.08.2008 року ОСОБА_4 придбав земельну ділянку № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Спутник». За три місяці до цього, 02.05.2008 року ОСОБА_4 у цьому ж товаристві придбав земельну ділянку № НОМЕР_2 , тобто на момент придбання ділянки № НОМЕР_1 він вже був членом садівничого товариства «Спутник». Шлюб з ОСОБА_6 його довіритель зареєстрував через пів року після придбання ділянок, а отже жодна з них не є спільною власністю подружжя та являється особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

Також, зазначив, що ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують те, що саме ОСОБА_6 придбала або отримала у користування земельну ділянку № НОМЕР_1 , а також те, що остання та ОСОБА_4 разом побудували будинок на цій ділянці. Факт того, що саме ОСОБА_4 придбав ділянку № НОМЕР_1 підтверджується розпискою, наданою ОСОБА_8 за якою той продав ОСОБА_4 ділянку та будинок, який на ній розташований за що отримав грошові кошти у розмірі 1500 доларів США. Зазначив, що твердження ОСОБА_1 про побудову будинку у 2009 - 2010 роках спростовується також даними технічного паспорту на будинок, відповідно до якого роком побудови споруди є 1989 рік. З приводу вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ј частку будинку зазначив, що крім позивача за первісним позовом спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є також його брат ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_4 , жоден зі спадкоємців від своєї частки у спадщині не відмовився, а тому все спадкове майно повинно бути розділено між ними трьома.

Третя особа (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_5 у судовому засіданні просив задовольнити позов ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 . Пояснив, що у користуванні його матері ОСОБА_6 перебувала земельна ділянка № НОМЕР_3 у садівничому товаристві «Спутник». У 2008 році вона придбала у сусіда ділянку № НОМЕР_1 у цьому ж товаристві. Придбання відбулось шляхом передання права користування ділянкою. У 2009 році розпочалось будівництво спірного будинку. Зазначений будинок був побудований на ділянці НОМЕР_1 , шляхом розширення та перебудови старої господарської будівлі, яка знаходилася на цій ділянці під час її придбання. У будівництві приймала участь вся сім`я: ОСОБА_6 , її брат, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Будівництво відбувалось за кошти ОСОБА_6 , які та отримала від продажу своєї квартири. Зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розпочали свої відносини до 2006 року. На час реєстрації їх шлюбу спірного будинку ще не було. На свою частку спадкового майна у цьому будинку ОСОБА_11 не претендує, бажає щоб вона перейшла ОСОБА_1 , так як брат вклав більше сил у його будівництво. Офіційно у нотаріуса не відмовлявся на користь брата від спадщини. Щодо пояснень свідка ОСОБА_10 пояснив, що той ввів суд в оману, коли сказав, що не був знайомив з ОСОБА_6 до 2009 року. ОСОБА_10 є колегою та близьким другом ОСОБА_4 , а відтак спілкувався і з ОСОБА_6 . Все свята, на їх запрошували ОСОБА_6 і ОСОБА_4 гостей, проходили за участю ОСОБА_10 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що є близьким другом ОСОБА_4 . У 2008 році він разом з ОСОБА_4 приїхали оглянути земельну ділянку № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Спутник», яку останній після огляду її і купив. При ньому відбулась передача грошових коштів у сумі 1500 доларів США від ОСОБА_4 до ОСОБА_8 за купівлю ділянки НОМЕР_1 та будинку, що на ній знаходився. При цьому, між останніми було складено розписку, яку ОСОБА_10 підписав як свідок. Під час покупки ділянки на ній вже був розташований кам`яний будинок, придатний для проживання. Купівля-продаж ділянки відбувалась на садовій ділянці, яка належала ОСОБА_6 . При здійсненні угоди були присутні він, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Пояснив, що раніше з ОСОБА_6 знайомий не був, вона з ОСОБА_4 на час придбання останнім земельної ділянки у відношеннях не перебувала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що знала ОСОБА_6 більше 20 років. З ОСОБА_4 познайомилась приблизно у 2007-2008 роках. Вони були сусідами по дачі та товаришували. Стосовно ділянки № НОМЕР_1 розповіла, що остання спочатку належала ОСОБА_13, який продав її ОСОБА_8 . Останній, приблизно 3 роки, був користувачем ділянки, а у 2008 році передав її у користування ОСОБА_6 . На загальних зборах членів товариства було прийнято рішення, виключити ОСОБА_8 із членства у садівничому товаристві, після чого ділянка № НОМЕР_1 у журналі була переписана на ОСОБА_6 . Свідок пояснила, що вона з 2009 року по 2012 рік працювала бухгалтером у садівничому товаристві «Спутник», приймала від членів товариства оплату за воду, світло та членські щорічні внески. Оплату за садову ділянку № НОМЕР_1 завжди вносила ОСОБА_6

ОСОБА_4 мав у користуванні земельну ділянку № НОМЕР_2 , та сплачував внески за неї. ОСОБА_6 оплачувала одразу за 2-3 ділянки, при цьому номер ділянки в квитанції не вказувався, але квитанція завжди виписувалась виключно на користувача ділянкою, не залежно від того хто приніс кошти. Пояснила, що коли ОСОБА_6 купила ділянку № НОМЕР_1 , то там вже був літній будинок, але для щорічного проживання він був не пристосований. За будинком був котлован. У 2009 році почалась перебудова зазначеного літнього будинку, яка тривала 3-4 роки. Було забито сваї, укріплено фундамент, розширено будівлю, добудовано другий поверх. Будівництвом займались ОСОБА_4 та сини ОСОБА_6 - ОСОБА_1 і ОСОБА_5 . Вони як сусіди також допомагали будувати. Фінансово більше приймала участь ОСОБА_6 , оскільки вона працювала, а ОСОБА_4 перебував на пенсії та був завжди вдома.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона з 2015 року є головою садового товариства «Спутник». Коли вона вступила до посади, користувачем ділянки № НОМЕР_1 був вже ОСОБА_4 . Також він є користувачем ділянки № НОМЕР_2 . Архівні документи про те на яких підставах ОСОБА_4 став користувачем ділянки № НОМЕР_1 їй попередній голова кооперативу не передавав, оскільки багато документі згоріли в пожежі. Пояснила, що всі земельні ділянки належать кооперативу, так як не є приватизованими. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є лише їх користувачами. Внески за ділянки № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 практично завжди вносила ОСОБА_6 , яка на той час перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб від 14.02.2009 року, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 14.02.2009 року, ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_4 про що зроблено актовий запис № 65.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209124725 від 15.05.2020 року 05.02.2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Комишувахської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Ананьєвською А.В. проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на садовий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 19.10.2019 року виданого Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 15.01.1983 року ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері - ОСОБА_6 .

Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 610/02-31 від 02.05.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на садовий будинок АДРЕСА_1 , оскільки спадкоємцем не надано документи, що підтверджують право власності.

30.04.2008 року ОСОБА_4 звернувся до голови садового товариства «Спутник» із заявою про прийняття його у члени садового товариства «Супутник» та про виділення йому земельної ділянки.

Згідно з квитанцій до прибуткового касового ордеру № 284 від 02.05.2008 року, № 462 від 05.06.2008 року, № 350 від 19.06.2008 року та № 361 від 18.08.2008 року вбачається, що ОСОБА_4 вносив до садового товариства «Спутник» членські внески та внески на розвиток садового товариства.

З довідки, виданої головою обслуговуючого кооперативу садового товариства «Спутник» вих. № 2 від 18.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 є членом кооперативу та володільцем ділянок НОМЕР_1,НОМЕР_2 на яких розташований садовий будинок.

Відповідно до канцелярської книги (списку членів) садівничого товариства «Спутник» вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у 2009 році вносили оплату за членські внески, користування трубами та водою.

З довідки, виданої ОСОБА_9 вбачається, що вона з 2009 року по 2012 рік працювала бухгалтером в садівничому товаристві «Спутник». За цей період членом кооперативу садівничого товариства «Спутник» ОСОБА_6 була здійснена оплата за ділянки НОМЕР_3 та НОМЕР_1 по членським внескам, оплата за технічну воду та електроенергію.

Згідно з квитанцій до прибуткового касового ордеру вбачається, що ОСОБА_4 у період з 2012 року по 2014 рік, у 2016 році та в період з 2018 року по 2019 рік (включно) вносив бухгалтеру садового товариства «Спутник» оплату за електроенергію та воду.

Відповідно до прибутково-касових ордерів ОСОБА_6 у 2007 - 2008 роках вносила бухгалтеру садового товариства «Спутник» оплату за воду та електроенергію та членські внески.

Посилання ОСОБА_4 та його представника, що останній придбав земельну ділянку НОМЕР_1 та будинок, розташований на ній до реєстрації шлюбу за власні кошти не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

На підтвердження цього факту представник ОСОБА_4 надав у судовому засіданні розписку від імені ОСОБА_8 , квитанції про сплату членських внесків і платежів та суд допитав свідка ОСОБА_10 .

Згідно розписки від 30.08.2008 року ОСОБА_8 , 1978 р.н. отримав за проданий ним будинок на ділянці НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 1500 доларів США в кооперативі «Спутник». Свідком у даній розписці зазначено ОСОБА_10 .

Водночас, на думку суду, вказана розписка не свідчить про те, що ОСОБА_4 придбав у 2008 році садовий будинок АДРЕСА_1 .

По-перше, у розписці, на яку посилається ОСОБА_4 , не зазначено від кого ОСОБА_8 отримав грошові кошти та кому продав земельну ділянку НОМЕР_1 і будинок, що на ній був розташований. Більш того, юридичних повноважень у ОСОБА_8 на здійснення продажу зазначеної ділянки не було, оскільки ділянка не є його власністю, не приватизована та була виділена йому у користування як члену садівничого товариства «Супутник». Таким, чином ОСОБА_8 фактично за грошові кошти відступив не зазначеній в розписці особі своє право користування ділянкою НОМЕР_1 у садовому товаристві.

По-друге, на момент виникнення правовідносин (2008 р.) діяли положення ЦК України від 16.01.2003 року, який набув чинності 01.01.2002 року.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 3 ст.640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

В даному випадку у 2008 році договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією. Отже, договір купівлі-продажу будинку без реєстрації і нотаріального посвідчення є неукладеним і таким, що не породжує для сторін права та обов`язки.

Показання ОСОБА_10 жодним чином не вливають на висновки суду про недоведеність факту купівлі ОСОБА_4 спірного будинку у 2008 році, так як незрозуміло свідком якого факту був ОСОБА_10 , враховуючи, що останній не був нотаріусом. Також, ОСОБА_10 є другом ОСОБА_4 , тому маються сумніви у правдивості усіх показання останнього.

Квитанції про оплату ОСОБА_4 бухгалтеру садового товариства членських внесків та платежів за воду і електроенергію не можуть бути належними доказами набуття ним права користування земельною ділянкою НОМЕР_1 , оскільки у цих квитанціях номер ділянки, за яку вносилась оплата, не вказаний, а як встановлено судом із пояснень сторін та свідків у ОСОБА_4 з 02.05.2008 року у користуванні була інша земельна ділянка (№ НОМЕР_2 ), окрім ділянки № НОМЕР_1 .

Твердження ОСОБА_4 про те, що спірний будинок було побудовано у 1989 році, як зазначено у технічному паспорті, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що на ділянці дійсно був літній садовий будинок, але у 2008 році його почали перебудовувати та розширяти всі члени сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , у т.ч. позивач та третя особа по первісному позову. Крім того, суд зауважує, що відомості у технічному паспорті щодо року побудови будинку були зазначені зі слів особи, яка замовила технічну документацію - ОСОБА_4 , а інших письмових даних про будівництво будинку у 1989 році суду надано не було.

Згідно положень ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності.

Нормами ст.ст. 57, 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд дійшов висновку про доведеність позову ОСОБА_1 в часині того, що спірний будинок є спільною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , оскільки право власності на спірний будинок АДРЕСА_1 виникло у останніх 05.02.2019 року, тобто у період їх шлюбних відносин.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/4 частку садового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його матері - ОСОБА_6 , слід зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом роз`яснень, що містяться в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Так, у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 , подавши заяву до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про прийняття спадщини, через відмову нотаріуса не зміг отримати у нього свідоцтво про право на спадщину за законом на частку садового будинку АДРЕСА_1 , розташованого у садівничому товаристві «Спутник», іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у нього немає, а тому, з урахуванням викладеного вище, суд вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, вирішуючи питання, щодо розміру частки ОСОБА_1 у спадковому будинку НОМЕР_1/34 суд виходить із того, що після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями за законом окрім ОСОБА_1 є ще його брат - ОСОБА_5 та чоловік померлої - ОСОБА_4 . Жоден із спадкоємців не відмовився від своєї частки у спадковому майні, а тому Ѕ частка садового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 підлягає поділу між спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних частинах. З огляду на це суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку садового будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладено, зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання садового будинку особистою приватною власністю останнього задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю цього факту з боку відповідача ОСОБА_4

ОСОБА_1 при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 2925 грн. та 840,80 грн. У своєму позові ОСОБА_1 заявляв дві позовні вимоги: 1) визнати, що частка спадкодавця ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя становить Ѕ частину садового будинку АДРЕСА_1; 2 ) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку садового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування після ОСОБА_6 .

Фактично, як вбачається з вказаних позивних вимог, вони є майновими.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подачу позову майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з довідки про ринкову вартість об`єкта нерухомості від 18.05.2020 року, найбільш ймовірна ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає 292 492 грн. Таким чином, ОСОБА_1 мав би сплатити судовий збір у сумі 2193 грн. 69 коп. (146 246 грн. (вартість Ѕ будинку) + 73123 (вартість &#188; будинку) Х 1 %).

Тобто, ОСОБА_1 було сплачено надлишок судового збору у розмірі 1572 грн. 11 коп. (2925+840,8-2193,69). Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, а саме - на 83,33 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 2 788,86 грн. (2193,68Х83,33/100).

Керуючись ст.ст. 16, 321, 370, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76, 80, 81, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особи: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання частки померлої у праві спільної сумісної власності на будинок та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати, що Ѕ частка садового будинку АДРЕСА_1 є часткою спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/6 частку садового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування після ОСОБА_6 , померлої померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особа: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання садового будинку особистою приватною власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2 788 грн. 85 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.04.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод