ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1887/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва, третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна і заборону на його відчуження, накладені постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 р. у виконавчому провадженні №6071265 помилково накладено арешт на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , як на майно, яке належить боржнику, оскільки прізвище ім`я та по батькові боржника у виконавчому провадженні повністю співпадають з даними позивача. Вказує, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2 , а арешт було накладено помилково, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2021 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2020 р. (а.с.41-42)

Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 року у виконавчому провадженні №6071265 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2020 р. (а.с.41-41)

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 07.02.2008 р. на підставі постанови державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 року, ВП №6071265, П`ятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . (а.с.42)

Разом з тим, з матеріалі справи вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 року у виконавчому провадженні №6071265 було накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 . (а.с.40)

Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 16.10.2021 р., за адресою: АДРЕСА_2 значиться зареєстрованою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином арешт, накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 р., у виконавчому провадженні №6071265 на квартиру АДРЕСА_1 було накладено помилково, оскільки майно належить позивачу, яка не є боржником.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм міжнародного та вітчизняного законодавства, суд доходить висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, які були підставою для накладення постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 р., ВП №6071265 арешту на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 відсутні, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, слід зазначити наступне.

Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Отже, рішення суду, про зняття арешту з майна є самостійною підставою для внесення відповідного запису про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 12, 76-81, 141, 265, 268, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва, третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 31.01.2008 р., ВП №6071265.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА