ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1546/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника позивача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 ОСОБА_1 звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просив усунути йому перешкоди у користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Позовна заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 . За життя його батько набув у право власності квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті батька відкрилася спадщина на його майно. Єдиним спадкоємцем покійного є його син - позивач ОСОБА_1 . На підставі свідоцвта про право на спадщину за законом, виданого 03.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 960, спадкова справа № 32/2019, ОСОБА_1 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . Як виявилося після смерті батька, в його квартирі проживає ОСОБА_4 , яка у добровільному порядку відмовилася звільнити квартиру. Не дивлячись на те, що спірна квартира належить позивачеві на праві власності, відповідачка чинить йому перешкоди у її використанні для власного проживання та проживання членів його сім"ї. Будь-яких угод щодо користування спірною квартирою з відповідачкою він не укладав, відповідач проживає у квартирі без будь-якої правової підстави, чим порушує його право власності.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11.11.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання.

27.01.2021 до суду поданий відзив представником відповідача, в якому зазначено, що з позовними вимогами відповідач не погоджується. Відповідач стверджує, що з початку 2000 року вона познайомилася з ОСОБА_6 і вони з жовтня 2000 року почали проживати разом однією сім"єю у його квартирі. Вони мали спільний побут, утримували разом змайно, відповідач сплачувала за комунальні послуги. Похованням покійного ОСОБА_6 також займалася відповідач. Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 продовжувала жити в квартирі. Іншого житла вона немає. Таким чином, оскільки відповідачка проживає в спірній квартирі з жовтня 2000 року по теперішній час, а це більше ніж 20 років, таке проживання є тривалим і виселення її з цієї квартири буде неправомірним втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У задоволенні позову просив відмовити.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач та її представник просили у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_4 проживала разом з померлим ОСОБА_6 однією сім"єю з кінця 2000 року, сплачувала за комунальні послуги, тому у неї виникло право користувнаня вказаною квартирою.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.08.2020 йому як сину покійного ОСОБА_6 (а. с. 11, 14).

Також судом встановлено, що у вказаній квартирі проживає відповідач ОСОБА_4 , що не заперечувалося відповідачем.

Факт проживання ОСОБА_4 у вказаній квартирі підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вони пояснили, що ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_6 до дня його смерті як чоловік та жінка, вони разом виходили зранку на роботу, разом поверталися. ОСОБА_8 також вказала про те, що кілька разів була у них в квартирі, навіть допомагал робити їм ремонт.

Відповідно до матеріалів ЄО № 70960 від 13.10.2020 Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, встановлено, що ОСОБА_4 проживаючи у вказаній квартирі, чинить позивачеві, як власнику, перешкоди у користуванні його власністю.

Відповідно до інформації, наданої Комунальним підприємством Київськоїміської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", ОСОБА_4 належить на праві власності 1/5 частина квартири АДРЕСА_2 .

Також відповідач має зареєстроване місце проживання за вказаною адерсою, про що свідчить відповідний штамп в її паспорті.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Разом із цим, згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не являється членом сім"ї власника квартири ОСОБА_1 , має зареєстроване місце проживання за іншою адресою, тобто має право користування іншим житлом, у її власності перебуває частина квартири по АДРЕСА_3 , а її проживання у вказаній квартирі порушує права власника на користування вказаним житлом, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виселення ОСОБА_4 підлягають задоволенню, оскільки це не буде становити порушення її права на житло.

Доводи відповідача про те, що вона тривалий час проживала у спірній квартирі з покійним ОСОБА_6 однією сім"єю без реєстрації шлюбу не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати стягуються з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 274 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 261,20 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2021 р.