КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , згідно з яким просило: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" суму грошових коштів у розмірі 17 591 грн. 17 коп., з яких: 15 362 грн. 42 коп. - борг за оплату житлово-комунальних послуг; 571 грн. 18 коп. - три проценти річних; 1 657 грн. 57 коп. - інфляційні нарахування; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" суму сплаченого судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ТОВ "Київська комунальна компанія" відповідно до умов договору про надання послуг з управління № 12/003 від 01.10.2012 року, який укладено з ПрАТ "Енергополь-Україна" (балансоутримувачем), забезпечує утримання та управління житловим будинком АДРЕСА_1 .

20.03.2013 року між позивачем та кожним із співвласників квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено відповідний договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг, відповідно до умов яких позивач виступає виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а також забезпечує отримання власником квартири послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, та надання послуг з охорони.

При цьому, відповідачі, як співвласники квартири по 1/2 частці, зобов`язалися оплачувати виконавцю вартість наданих послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, та компенсувати вартість наданих послуг та послуг з охорони.

Згідно з п. 2.4 Договорів сторони погодили, що спожиті житлово-комунальні послуги повинні бути оплачені у термін до 20 числа (включно) місяця. наступного за розрахунковим, відповідно до рахунку, виставленого позивачем.

Разом з тим, позивач вказував, що всупереч умов договору відповідачі не сплачують кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого у відповідачів за спожиті житлово-комунальні послуги у період з жовтня 2016 року по червень 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 9 464 грн. 09 коп.

Також, позивач вказував, що 14.03.2015 року загальними зборами співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 було прийнято рішення про необхідність забезпечення охорони будинку та прибудинкової території та уповноважено позивача укласти договір з охоронною компанією від імені всіх власників та користувачів об`єктів нерухомого майна в будинку.

На виконання рішення співвласників будинку позивачем було укладено з ПП "Охоронна компанія "Осіріс" договір про надання послуг з охорони.

Однак, як зазначав позивач у своєму позові, відповідачі порушили положення п. 2.3 договорів про надання послуг з управління, утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, надання комунальних послуг, та не здійснили оплату послуг з охорони на суму 5 898 грн. 33 коп.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Київська комунальна компанія" 7 681 грн. 21 коп. заборгованості, 828 грн. 78 коп. інфляційних втрат, 285 грн. 59 коп. - три проценти річних та 960 грн. 50 коп. судового збору, а всього 9 756 грн. 08 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ТОВ "Київська комунальна компанія" 7 681 грн. 21 коп. заборгованості, 828 грн. 78 коп. інфляційних втрат, 285 грн. 59 коп. - три проценти річних та 960 грн. 50 коп. судового збору, а всього 9 756 грн. 08 коп. В решті вимог позову відмовлено (т. 1, а.с. 200-204).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та увалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки факту необгрунтованості тарифів на послуги з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій, а також тому, а також незаконності заявлених позивачем вимог про компенсацію послуг охорони.

Також, зазначає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договори, на які посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, не підписані відповідачами.

Крім того, зауважує, що суд першої інстанції розглянув справу, не повідомивши належним чином ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи (т. 1, а.с. 208, 209).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху (т. 1, а.с. 227, 228).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.02.2021 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 1, а.с. 11, 12).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2021 року справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (т. 2, а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем ОСОБА_1 . Іншим відповідачем рішення не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01.10.2012 року між ПрАТ «Енергополь-Україна», що є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та ТОВ «Київська комунальна компанія» укладено договір № 12/003 про надання послуг з управління, за яким ТОВ «Київська комунальна компанія» взяло на себе зобов`язання по утриманню указаного будинку, а також набуло право отримувати від мешканців зазначеного будинку оплату за житлово-комунальні послуги (т. 1, а.с. 13-17).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.08.2019 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі по 1/2 частці кожному (т. 1, а.с. 53-54).

20.03.2013 року між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та сприяння у отриманні комунальних послуг № 12/01/3/429 (т. 1, а.с. 18-27).

Крім того, 20.03.2013 року між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг № 12/01/3/429 (т. 1, а.с. 34-43).

За умовами цих договорів ТОВ «Київська комунальна компанія» є виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій та забезпечує отримання власником квартири послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та водовідведення, та надання послуг з охорони. Власник зобов`язується оплачувати виконавцю вартість наданих послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та компенсувати вартість наданих комунальних послуг та послуг охорони.

Згідно з п. 2.3 Договорів вартість послуг, що сплачуються за договором складається з компенсації витрат управляючій компанії та утримання будинку та прибудинкової території в розмірі, визначеному встановленим законом порядком, за 1 м. кв. займаної площі, а також для розрахунків за зовнішню охорону території та розрахунків за послуги консьєржів для здійснення охорони під`їздів в розмірах, визначених Додатком 2 та Додатковою Угодою до цього договору. Відшкодування витрат за спожиті тепло, гаряче та холодне водопостачання і водовідведення сплачується за показаннями приладів обліку. Вартість спожитої електроенергії сплачується за окремо укладеним договором з відповідним підрозділом Київенерго, який здійснює її постачання, відповідно до показників приладів обліку.

Відповідно до п. 3.2.2 Договорів власник зобов`язаний оплачувати комунальні послуги Управляючої компанії за діючими розцінками і тарифами відповідно до загальної площі та показань лічильників не пізніше 20 числа місяці наступного за звітним.

У додатках № 1 до договорів №12/01/3/429 від 20.03.2013 року встановлено порядок робіт, які виконуються з ініціативи власника (користувача) квартири, і впливають на елементи оздоблення та конструкції будинку, чи потребують втручання в роботу інженерних мереж будинку (т. 1, а.с. 28-30, 44-46).

Згідно з додатком № 2 до договорів №12/01/3/429 від 20.03.2013 року сторонами узгоджено вартість тарифів та перелік послуг, які надаються управляючою компанією з утримання будинку та прибудинкової території, зовнішньої охорони території та послуг консьєржів для здійснення охорони під`їздів (т.1, а.с. 31, 47).

Крім того, 20.03.2013 року сторонами укладались додаткові угоди № 1 до договору №12/01/3/429 від 20.03.2013 року якою узгоджено часткову участь ТОВ «Київська комунальна компанія» в утриманні будинку до 01.01.2015 року (т. 1, а.с. 32-33, 48-49).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) від 19.06.2015 року № 591 внесені зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо. Так, по будинку АДРЕСА_1 , який обслуговується ТОВ «Київська комунальна компанія» тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 4 гри. 45 коп. за один кв. м займаної квартири (т. 1, а.с. 56-57, 58).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) від 12.02.2018 року № 211 внесені зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо. Так, по будинку АДРЕСА_1 , який обслуговується ТОВ «Київська комунальна компанія» тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 8 грн. 23 коп. за один кв. м займаної квартири (т. 1, а.с. 61-62, 65).

Згідно з витягом з протоколу № 1 Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 14.032015 року прийнято рішення про надання ТОВ «Київська комунальна компанія» повноважень на укладення з обраною мешканцями, охоронною компанією договору на охорону від імені всіх власників користувачів об`єктів нерухомого майна в будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с 69-70).

На виконання рішення співвласників, 15.04.2015 року між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ПП «Охоронна компанія «Осіріс» укладено договір про надання послуг з охорони (т. 1, а.с. 71-79).

Додатком № 3 до вказаного договору передбачено калькуляцію вартості охоронних послуг в місяць одного цілодобового поста охорони житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 80-81, 82).

29.12.2016 року між ТОВ «Київська комунальна компанія» та ПП «Охоронна компанія «Осіріс» укладено додаткову угоду № 1 (т. 1, а.с. 83), відповідно до якої п. 5.7 Договору викладено в новій редакції; визнано не чинними з 01.01.2017 року Додатки №1, №2, №3; з 01.01.2017 року введено в дію: акт про виставлення постів охорони в новій редакції (Додаток № 4) до договору (т. 1, а.с. 84-85), схему розташування постів в новій редакції (Додаток № 5) до договору (т.1, а.с. 86), калькуляцію вартості охорони в новій редакції (Додаток № 6) до договору (т. 1, а.с. 87).

Відповідно до специфікації вартості охорони будинку та прибудинкової території , що припадає на одну квартиру (нежитлове приміщення) за адресою АДРЕСА_1 з 15.04.2015 року по 31.12.2016 року, вартість одного поста становить 13 010 грн. (т. 1, а.с. 88).

Відповідно до специфікації вартості охорони будинку та прибудинкової території , що припадає на одну квартиру (нежитлове приміщення) за адресою АДРЕСА_1 з 01.01.2017 року вартість одного поста становить 20 048 грн. 40 коп. (т. 1, а.с. 89).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що всупереч умов договору відповідачі не сплачують кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого у відповідачів за спожиті житлово-комунальні послуги у період з жовтня 2016 року по червень 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 9 464 грн. 09 коп., також заборгованість по наданих послугах охорони у розмірі 5 898 грн. 33 коп.

Так, як передбачено положеннями ст. 322 ЦК України, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Вимоги ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачають, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (далі - Закон), який був чинним на момент виникнення спірних відносин.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. З, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів (ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому, частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні належні докази та допустимі докази як того, що вищенаведені житлово-комунальні послуги відповідачами не отримувалися, так і того, що відповідачі виконували свої зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг.

Натомість, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачів перед ТОВ "Київська комунальна компанія" за послуги становить: 9 464 грн. 09 коп. з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з жовтня 2016 року по червень 2019 року; 5 898 грн. 33 коп. компенсації за надання послуг з охорони за період з жовтня 2016 року по червень 2019 року.

Посилання апелянта на необгрунтованість тарифів на послуги з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано жодних доказів, а правомірність вказаних тарифів, у свою чергу, не є предметом даного спору.

Доводи апелянта стосовно як неукладення договорів сторонами через відсутність підписів відповідачів, так і щодо незаконності вимоги про сплату боргу за послуги охорони будинку, що встановлено низкою судових рішень, колегія суддів вважає безпідставними, адже, як вбачається з матеріалів справи, Оболонський районний суд м. Києва, задовольняючи позовні вимоги позивача до відповідачва по аналогічній справі щодо стягнення заборгованості станом на 24.10.2016 року виходив з того, що укладений між сторонами договори є чинним, а отже наявні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за невиконання його умов.

Вказане рішення суду набрало законної сили, а відтак, в силу положень ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені цим рішенням, не потребують доказуванню при розгляді даної справи.

Твердження апелянта про розгляд справи судом першої інстанції без належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення такого розгляду, спростовуються наявним у матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення ОСОБА_2 поштового відправлення (т. 1, а.с. 146).

Інші доводи апеляційної скарги, з огляду на предмет даного спору, а також встановлені обставини справи, жодним чином не впливають на спірні правовідносини, оскільки не доводять та не спростовують встановленого судом першої інстанції факту порушення відповідачами своїх зобов`язань перед позивачем.

Таким чином, встановивши факт порушення відповідачами своїх зобов`язань перед позивачем по сплаті коштів за надані послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості, пропорційно розміру їх частки у праві спільної часткової власності, а саме: з кожного з них по 7 681 грн. 21 коп. ((9 464 грн. 09 коп. заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку, споруд, прибудинкової території + 5 898 грн. 33 коп. заборгованості по компенсації за послуги охорони) / 2). Належні правові підстави для покладення на відповідачів солідарної відповідальності відсутні, а отже висновок суду про часткове задоволення позову є обгрунтованим.

Також, слід зазначити, що відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 15.03.2018 року по справі №401/710/15-ц зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірна користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Тобто, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів, пропорційно розміру їх частки у праві спільної часткової власності, а саме: з кожного з них по 828 грн. 78 коп. інфляційних втрат та 285 грн. 59 коп. трьох процентів річних.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність коленого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська