УХВАЛА

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа №428/4474/20

провадження № 61-6079ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутого майна, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 4 877,39 грн..

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 4877,39 грн.

Постановою Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 жовтня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

.

08 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 грн.

Так, у справі заявлена ціна позову у розмірі 4877,39 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100=227 000).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З цього приводу скаржник зазначає, що скарга містить питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судом апеляційної інстанції було застосовано нерелевантні правові висновки Верховного Суду, натомість, не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у справах, на яких наполягає позивач, а також справа має виняткове значення для скаржника, оскільки остання є особою похилого віку, пенсіонером, потребує додаткових необхідних витрат на лікування, а безпідставно стягнуті за скасованим виконавчим написом грошові кошти є значною сумою для скаржника.

Суд касаційної інстанції зазначає, що такі доводи скаржника носять суб`єктивний характер та зводяться до бажання добитися повторного перегляду справи. Крім того, скаржник не зазначає, в чому полягає неправильність застосування судом апеляційної інстанції норми права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах, на яких наполягав позивач; яким чином ці правові висновки превалюють над правовими висновками Верховного Суду, відповідно до яких суд апеляційної інстанції застосував норму права при вирішенні спірних правовідносин, та яким чином наведені обставини обґрунтовують питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутого майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук