Справа № 755/6049/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко ҐО.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільного зайнятого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільного зайнятого житлового приміщення. Просить суд виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятого житлового приміщення, а саме з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до Розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 та Акта прийманні-передачі житлових будинків від 01 квітня 2015 року, будинок по АДРЕСА_2 перебуває на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Відповідач зареєстрована та проживає в кімнаті АДРЕСА_1 . В даній кімнаті проживав та був зареєстрований власник особового рахунку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та знятий з реєстраційного обліку. В кімнаті ніхто не зареєстрований. Після смерті наймача квартиру самовільно зайняла відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується приписом-попередженням ЖЕД-401 від 03.03.2020 року, Актом ЖЕД-402 від 03.03.2020 року. Борг за житлово-комунальні послуги по спірній кімнаті складає 17788,12 грн., у тому числі перед позивачем заборгованість за надання послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій - 8456,74 грн. Відповідач зареєстрована в даному гуртожитку з 04.12.2003 року та є власником особового рахунку кімнати № 7, що підтверджується довідкою бухгалтерії підприємства про нарахування та оплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Заборгованість за кімнату № 7, яку відповідач повинна оплачувати, складає 3912,32 грн.

Крім того, відповідачу ОСОБА_1 . Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» був направлений припис за місцем самовільно зайнятого жилого приміщення про необхідність в добровільному порядку звільнити вищезазначену кімнату. Однак, вимоги припису не були нею виконані.

Представник позивача за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач за позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Крім того, представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задовленні позову в повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомив.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрована в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 з 04.12.2003 року та є власником особового рахунку кімнати № 7, що підтверджується довідкою бухгалтерії підприємства про нарахування та оплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

В свою чергу. на кімнату № 7 відповідачу позивачем було видано ордер №1 від 25.07.2003 року на право користування вказаним житловим приміщенням у складі двох осіб.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 61 від 13 лютого 2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», з 16 лютого 2015 року на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» були закріплені об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою згідно з додатками 1, 2, 3.

Згідно акту приймання-передачі житлових будинків, складеного на підставі вказаного вище розпорядження, до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» передано на праві господарського відання на баланс будинок по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Порядок включення, виключення, облік, надання, вселення та виселення з службових приміщень встановлено ст. ст. 118, 121, 122, 123, 124, 125 ЖК України, Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP» затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР «Про службові жилі приміщення» від 04.02.1988 року № 37.

Згідно з ч.1 ст. 118 ЖК України та п. 3 Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Відповідно до п.5 Положення облік службових жилих приміщень здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових та обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що в кімнаті АДРЕСА_1 був зареєстрований власник особового рахунку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та знятий з реєстраційного обліку.

На момент розгляду справи, в спірній кімнаті ніхто не зареєстрований.

Після смерті наймача квартиру самовільно зайняла відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується приписом-попередженням ЖЕД-401 від 03.03.2020 року, Актом ЖЕД-402 від 03.03.2020 року.

Відповідно довідки від 04.03.2020 року про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_3 , борг за житлово-комунальні послуги по спірній кімнаті, яку самовільно зайняла відповідач складає 17788,12 грн.

Комунальним підприємством 03.03.2020 року складено припис про добровільне звільнення відповідачем самовільно зайнятого приміщення житлової кімнати АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з приписом, відповідач від підпису про його отримання відмовилася, що підтверджується відповідним актом від 03.03.2020 року.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р.

У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Статтею 816 ЦК України передбачено, що особи, які проживають разом із наймачем, набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно статті 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 53 цього ж кодексу визначає, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61, ст.64 та 65 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Частиною першою статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 року №6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1, 2 ст.64 ЖК УРСР).

Окрім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч.2 ст.64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

При цьому, відповідачем не було підтверджено жодним доказом про наявність у нього на час подання позову права користування вказаним житловим приміщенням, зокрема, проживання в ньому.

За вказаних обставин, оскільки відповідач проживає у вказаному приміщенні без законних підстав, не сплачує за житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право користування і розпорядження майном, як закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом виселення ОСОБА_1 із житлової кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільного зайнятого житлового приміщення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 102 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 64, 65, 109, 118, 121, 124, 125 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 29, 256, 816 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 265, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільного зайнятого житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятого житлового приміщення, а саме з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» місце знаходження: м.Київ, вул.Челябінська 9 - г.

Відповідачі: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа : Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація , місце знаходження: м.Київ, б - р Праці, буд.1/1

Суддя: