Справа № 243/3047/21
Провадження № 2/243/1321/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

За участю

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду №7 м. Слов`янська, цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2

до ОСОБА_3 , ОСОБА_4

вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. У травні 2021 року ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 , позивач набула в 2008 році на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19906075 від 15.08.2008 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 24369177.

В 2010 році позивач зареєструвала в будинку свою онуку ОСОБА_3 та правнука ОСОБА_4 , які є громадянами Росії, але мають безстрокові посвідки на постійне проживання в Україні.

Останній раз відповідачі відвідували позивачку на весні 2014 року і з того часу більше не приїздили до України. Відповідачі є громадянами Росії, працюють і проживають в місті Білоярськ, Тюменської області.

У зв`язку з ситуацією, що склалась на початку в наслідок збройного конфлікту, потім в наслідок пандемії, відповідачі приїжджати відмовляються. Позивач не має можливості зняти відповідачів з реєстрації у своєму будинку без їх присутності, це порушує її права у вільному володінню та розпорядженню майном.

У зв`язку з чим, просить суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

2. Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Статіва О.В., яка діє на підставі ордера серії ВІ № 1037037 від 29.03.2021 року в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволені.

3. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги визнали, не заперечували проти визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

4. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

5. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19906075 від 15.08.2008 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 24369177 (а.с.6).

6. З домової книги вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 , окрім позивача зареєстровані 30.03.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.10-12).

7. З посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що вони є громадянами Росії, мають право на постійне проживання в Україні, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8)

8. Відповідно до акту про фактичне проживання від 29.03.2021 року, складений завідувачем військово-облікового бюро Борисенко Н.М. та засвідчений сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не мешкають за вказаною адресою з 2011 року, їх особисті речі в будинку відсутні (а.с.20).

V. Оцінка Суду.

9. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

10. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

11. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права.

12. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

13. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

14. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

15. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

16. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

17. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

18. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

19. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

20. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

21. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

22. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

23. Звертаючись до суду з позовом, позивач надав акт про фактичне проживання від 29.03.2021 року, складений завідувачем військово-облікового бюро Борисенко Н.М. та засвідчений сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не мешкають за вказаною адресою з 2011 року, їх особисті речі в будинку відсутні (а.с.20).

24. Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

25. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

26. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним.

27. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім`ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спірному житловому будинку не мешкають, також враховуючи, що відповідачі визнали позовні вимоги, тому наявні підстави для визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

28. Відповідно до ч.1 п.5 постанови ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року Слов`янський район ліквідований та утворено Краматорський район (з адміністративним центром у місті Краматорськ) у складі територій Андріївської сільської, Дружківської міської, Іллінівської сільської, Костянтинівської міської, Краматорської міської, Лиманської міської, Миколаївської міської, Новодонецької селищної, Олександрівської селищної, Святогірської міської, Слов`янської міської, Черкаської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з чим в резолютивній частині рішення право власності необхідно зазначити Краматорський район, так як змінено територіальність.

29. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

30. Позивач не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,200,259,263-265,268 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу якої посвідчує посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_1 видана ГУМВС України в Донецькій області від 27.03.2010 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особу якого посвідчує посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_2 видана ГУМВС України в Донецькій області від 27.03.2010 року, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до Донецького Апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко