ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3118/21 Справа № 185/3225/20 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року АТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 24.12.2010 року у розмірі 137 518,83 грн. та судові витрати (а.с. 1-4).

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 24 грудня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною їх звернення до суду з позовом.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2010 року: заборгованість за тілом кредиту 54 492,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

В іншій частині позову відмовлено (а.с. 93-98).

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ Приватбанк, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове яким в цій частині заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права (а.с. 102-106).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки, тому колегія суддів в іншій частині рішення суду не перевіряє.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Так, ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 81 ЦПК України.

З матеріалів справи, а саме: з анкети-заяви, заповненої 24 грудня 2010 року ОСОБА_1 (а.с. 35), вбачається, що у вказаній заяві відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір пені за порушення строків виконання зобов`язань узгоджено сторонами шляхом підписання позичальником довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду (а.с. 36) колегією суддів відхиляються, оскільки матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що позичальником було отримано саме кредитку Універсальна, 55 днів пільгового періоду так як в анкеті-заяві містяться відомості лише про отримання кредитка Універсальна без зазначення днів пільгового періоду.

Також, колегія суддів враховує те, що вказана довідка підписана 21.12.2010 року, проте, анкету-заяву, яка є предметом розгляду у вказаній справі було підписано 24.12.2010 року, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що вказана довідка була підписана позичальником саме в рамках договору, який є предметом розгляду у вказаній справі.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач, підписуючи 21 грудня 2010 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, погодився з тим, що зазначений документ є складовою частиною кредитного договору від 24 грудня 2010 року.

Крім того, як вбачається зі змісту довідки, вона є додатком до договору SAMDN9817, проте ані позовна заява, ні додані до неї матеріали не містять підтвердження укладення договору SAMDN9817 шляхом підписання відповідачем 24 грудня 2010 року заяви № б/н.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені є таким, що відповідає встановленим у справі обставинам, оскільки позивач не довів укладення сторонами кредитного договору, з тими істотними умовами, посилання на які міститься в позові.

За таких обставин, підстав для стягнення пені у розмірі визначеному банком, колегія суддів не вбачає, оскільки позивач не довів заявлених вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 у розмірі 19 585,48 грн., колегія суддів виходить з наступного.

З наданого банком розрахунку вбачається, що вказані відсотки банк обраховував, виходячи з процентної ставки 86,4% річних, проте оскільки підписана відповідачем анкета-заява не містить таких умов, то відсутні підстави вважати, що сторони погодили вказаний розмір процентів за прострочення виконання основного зобов`язання.

Посилався позивача у позові на зміни внесені 01.03.2019 року до п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК Українивідсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд», колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився зі змінами до п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

Відтак, позивач не довів свої вимоги в частині стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України в заявленому розмірі та порядку нарахування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), встановивши, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та не повернув позивачу суму кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість. Враховуючи надані докази на підтвердження заборгованості колегія суддів погоджується з висновком райнного суду про стягнення заборгованості лише в частині тіла кредиту.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання апеляційної скарги на Умови та правила надання банківських послуг, оскільки надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути визнані такими, що приймались сторонами при отриманні кредиту, так як в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами банку позичальник був ознайомлений, підписуючи анкету від 24 грудня 2010 року, вказана позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів, пені та штрафів має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров