Справа № 310/1639/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила, до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до договору міни від 01 липня 2019 року позивачка є власницею 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частки вказаної квартири є відповідач. Квартира складається з коридору № 1 площею 6,0 кв.м, санвузла № 2 площею 2,5 кв.м, кухні № 3 площею 6,7 кв.м, кімнати № 4 площею 16,7 кв.м, кімнати № 5 площею 13,2 кв.м. Загальна площа квартири становить 51,7 кв.м, в тому числі житлова - 29,9 кв.м. В даний час між сторонами є спір з питання користування вказаною квартирою. Ідеальна частка житлової площі в натурі складає 14,95 кв.м. З урахуванням конкретних обставин справи, позивачка вважає можливим відступити від принципу відповідності ідеальних і реальних часток, виділивши їй в користування в натурі в рахунок 1/2 частки в праві спільної власності на спірну квартиру ізольовану кімнату № 5 площею 13,2 кв.м, яка на 1,75 кв.м менше від ідеальної. В позасудовому порядку вирішити це питання не можливо. Просила виділити їй в користування в натурі кімнату № 5 площею 13,2 кв.м, виділити відповідачу в користування в натурі кімнату № 4 площею 16,7 кв.м, залишити в загальному користуванні сторін коридор № 1 площею 6,0 кв.м, санвузол № 2 площею 2,5 кв.м, кухню № 3 площею 6,7 кв.м, встановити їй особистий постійний безоплатний сервітут для проходу до своєї кімнати № 5 через кімнату відповідача № 4 .

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час ті місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, про проти задоволення позовних вимого ОСОБА_1 не заперечує.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі договору міни від 01 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частці двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 172129335 від 01 липня 2019 року, Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№ 251702262, 251703418 від 08 квітня 2021 року.

Згідно з технічним паспортом на вказану квартиру вона складається з коридору № 1 площею 6,0 кв.м, санвузла № 2 площею 2,5 кв.м, кухні № 3 площею 6,7 кв.м, кімнати № 4 площею 16,7 кв.м, кімнати № 5 площею 13,2 кв.м. Загальна площа квартири становить 51,7 кв.м, в тому числі житлова - 29,9 кв.м.

Судом встановлено, що на даний час домовитись між собою сторони в позасудовому порядку про порядок користування квартирою, не змогли, тому позивачка звернулась до суду за вирішенням спірного питання.

Ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено в ст. 317 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Так як спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, то суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Для запобігання конфліктів між сторонами щодо користування квартирою, є необхідним визначити порядок користування квартирою між сторонами. Відповідач не заперечував щодо встановлення порядку користування квартирою за варіантом, запропонованим позивачкою, про що надав відповідну заяву.

Відповідно до ст. 395 Цивільного кодексу України одним з речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно із ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Необхідність встановлення сервітуту виникає в тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Таким чином, виходячи з того, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 356, 358 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 18, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) про визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Виділити в користування в натурі ОСОБА_1 в рахунок її 1/2 часини в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 житлову кімнату № 5 площею 13,2 кв.м.

Виділити в користування в натурі ОСОБА_2 в рахунок його 1/2 часини в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 житлову кімнату № 4 площею 16,7 кв.м.

Залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коридор № 1 площею 6,0 кв.м, санвузол № 2 площею 2,5 кв.м, кухню № 3 площею 6,7 кв.м.

Встановити ОСОБА_1 особистий постійний безоплатний сервітут для проходу до своєї кімнати № 5 площею 13,2 кв.м через кімнату відповідача № 4 площею 16,7 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року.

Суддя О. М. Вірченко