937/3007/20
13.04.2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Новікової Н.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Токмак за правилами загального позовного провадження цивільну справу №937/3007/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

за участі: представника позивача адвоката Майсак Віти Олександрівни, представника відповідачів адвоката Левадного Олександра Івановича, відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яку було уточнено, та в якій просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відповідно до заповіту від 12 березня 2004 року (а.с. 2-4, 173-175).

Позов обґрунтовує тим, що для здійснення господарської діяльності займається вирощування сільськогосподарської продукції. У 2004 році звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією укласти довгостроковий договір оренди земельної ділянки, яка належала їй на праві приватної власності, загальною площею 3,82 га, що розташована на землях Долинської сільської ради у Токмацькому районі Запорізької області. Після досягнення домовленості з ОСОБА_4 про сплату наперед за 49 років орендної плати за користування земельною ділянкою, 12.03.2004 року ОСОБА_4 був складений заповіт, яким вона заповідала позивачеві, після своєї смерті, вказану земельну ділянку.

26 жовтня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений довгостроковий договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, строком на 49 років. Під час підписання акту приймання передачі земельної ділянки у відповідності до п.9, 11 договору оренди, позивачем була передана ОСОБА_4 грошова сума у розмірі 35 530 гривень, яка складала повну суму орендної плати за весь час оренди (49 років). У подальшому договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у відповідному державному органі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла у м. Мелітополі, оскільки на той час проживала разом зі своєю донькою відповідачем ОСОБА_2 . Відповідачі по справі, діти померлої ОСОБА_4 , обізнані про існування заповіту, не повідомили позивача про смерть своєї матері.

На початку березня 2020 року позивача було викликано до Токмацького ВП з приводу розгляду заяви ОСОБА_3 , відповідно до якої позивач ухиляється від сплати орендної плати за використання земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності і яку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4 . Саме з цього часу позивачеві стало відомо, що заповідач ОСОБА_4 померла у 2012 році.

Дізнавшись про смерть ОСОБА_4 , позивач на початку березня 2020 року звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту до державної нотаріальної контори у м. Мелітополі. Натомість, отримав письмове пояснення про відмову у прийнятті заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із пропуском необхідного строку, передбаченого законом для прийняття спадщини. Також позивачеві стало відомо, що 13 листопада 2019 року відповідачі по справі, освідомленні про існування заповіту на користь позивача звернулись до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. При формуванні нотаріальної справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріусу не повідомили про існування заповіту і отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого стали власниками у рівних долях земельної ділянки загальною площею 3,82 га, яка заповідалась ОСОБА_4 позивачеві.

Таким чином, позивач не був повідомлений з боку дітей ОСОБА_4 , відповідачів по справі, про її смерть, у зв`язку з чим був позбавлений у передбачений законом шестимісячний строк звернутись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Заяву про відмову від прийняття спадщини не подав. За таких обставин вважає, що пропустив передбачений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 з поважних причин, у зв`язку з чим звертається до суду з відповідною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 .

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну та уточнену позовну заяву зі змісту якого вбачається наступне. Померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 доводиться матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_4 була власником земельної ділянки, розташованої на території Долинської сільської ради Токмацького району Запорізької області, площею 3,82 гектарів. 13.11.2019 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина на яку в зазначених частках видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 3,8198 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки::09:002:0035.

Серед іншого, відповідач посилається на заповіт, складений 12.03.2004 року ОСОБА_4 , яким вона заповідала належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3,82 га ОСОБА_1 . Підкреслює, що вказаний заповіт не містить підпису заповідача - ОСОБА_4 та у тексті заповіту відсутній підпис свідка ОСОБА_5 . Також зазначає, що вищенаведений заповіт має чисельні помилки, а саме: в заповіті зазначена площа земельної ділянки 3,82 га, а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2019 року, площа земельної ділянки становить 3,8198 га. Також, у заповіті зазначений державний акт на право приватної власності на землю серії 111 - ЗП №049365, проте в державному акті на право приватної власності на землю зазначено серію ІІІ - ЗП№049365. Вважає, що з урахуванням чисельних помилок, встановити зміст заповіту, не вбачається за можливе.

Стосовно укладеного зі спадкодавцем у 2016 році договору оренди землі строком на 49 років зазначає, що відповідачам про існування вказаного договору нічого невідомо. Більше того, вважає, що ОСОБА_4 не могла підписати такий договір, оскільки в 2016 році остання проживала в м. Мелітополь разом із ОСОБА_2 , і за станом здоров`я не могла самостійно зустрічатися з ОСОБА_1 та підписувати будь-які договори.

Також зазначає, що позивач стверджує, що сплатив спадкодавцю оренду на перед за усі 49 років, а саме передав ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 35300 гривень. Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які розписки, або будь-які інші документи, які б свідчили про передачу грошових коштів.

Крім іншого, вказала, що позивач, як на підставу для задоволення позову вказує на ті обставини, що йому не було відомо про смерть спадкодавця. Натомість, враховуючи постанови Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №6-1486цс15, 14.09.2016 у справі №6-1215цс16, 23.08.2017 у справі №6-1320цс17, вважає, що позивачем не наведені будь-які докази про перешкоди у поданні заяви про вступ у спадщину.

На підставі вищенаведеного, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними, а також такими не підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с. 122-123, 196-200).

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, зі змісту якої вбачається наступне. Після смерті його матері ОСОБА_4 минуло 8 років. Ні йому, ні його сестрі ОСОБА_2 по існування належного їх матері земельного паю нічого не відомо. Дізнавшись про наявність землі, зібравши всі необхідні документи, оформили земельну ділянку на двох із сестрою. Зазначив, що заповіт не містить підпису його померлої матері, договір оренди нею не підписувався, а вказаний у договорі підпис належить іншій особі. Вказав, що зі слів працівників податкової інспекції після смерті ОСОБА_4 вони повідомили працівників Долинської сільської ради про її смерть. Зазначив, що матеріали справи не містять розписки про передачу коштів в розмірі 7000 доларів в рахунок орендної плати за 49 років користування земельною ділянкою. Після оформлення земельної ділянки звертався до ОСОБА_6 з приводу орендної плати, але отримав відмову. Звернення до поліції з даного приводу теж не дали дієвих результатів. Крім цього, підкреслив, що його сестра ОСОБА_2 мешкає в м. Мелітополь у власній квартирі з 1989 року, тому підстави, на які посилається позивач, що вона придбала нерухомість за кошти, отримані від сплати орендної плати позивачем, не відповідають дійсності. За викладених обставин, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі (а.с.205-209).

Представник позивача адвокат Майсак В.О. у судовому засіданні позов підтримала та просила задовільнити. Зазначила, що встановлений строк для прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, адже позивачеві не було відомо про смерть заповідача. Спадкоємці, обізнані про наявність заповіту, про смерть своєї матері його не повідомляли. До нотаріальної контори звернувся одразу після того, як дізнався про факт смерті ОСОБА_4 , проте отримав відмову, у зв`язку з пропуском строку.

Представник відповідачів ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилався на нікчемність заповіту у зв`язку з відсутністю підпису заповідача та свідка.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що померла ОСОБА_4 була її матір`ю. В 2005 році вона забрала матір з с. Любимівка для проживання до себе в квартиру в АДРЕСА_1 . Про існування земельної ділянки, яка належить померлій матері їй стало відомо від брата ОСОБА_3 в 2019 році, після чого вони звернулись до нотаріальної контори та оформили права власності на спірну земельну ділянку. ОСОБА_1 вона не знає, про існування заповіту вона не знала, про смерть матері йому не повідомляла.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у його заяві. Повідомив, що лише в 2019 році коли перебував на кладовищі на могилі матері, від односельчан дізнався про належну матері земельну ділянку. В земельному відділі отримав всі необхідні для оформлення документи на вказану землю. Під час оформлення спадщини не пам`ятає, чи повідомляв нотаріуса про наявність заповіту. Де мешкає ОСОБА_1 йому не відомо. Він спілкувався лише з дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_8 та пропонував їй укласти договір оренди земельної ділянки, проте вона на це не погодилась.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази надані сторонами та копію спадкової справи, витребувану судом, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується повторним свідоцтвом про її смерть (а.с.8, 48, 50-51).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на все її майно. Строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 розпочався 05.02.2012 та сплив 05.08.2012.

З матеріалів Спадкової справи №665/2012 вбачається, що спадкова справа була розпочата 04.08.2012 за заявою ОСОБА_2 від 04.08.2012.

Відповідно до вимог п.1.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Матеріали спадкової справи свідчать, що в порушення даних вимог, нотаріусом не було з`ясовано відомості щодо кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що лише 28.08.2019 (тобто через 7 років після відкриття спадкової справи) нотаріусом було встановлено наявність заповіту від 12.03.2004 року, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 72-73).

Копія даного заповіту була отримана нотаріальною конторою лише 17.10.2019 (невірна вхідна дата 17.10.20) (а.с. 96-97).

Таким чином, лише з 17.10.2019 року нотаріусу стало відомо про існування спадкового майна - земельної ділянки та його спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 .

При цьому 05.09.2019 (тобто також більше ніж через 7 років після відкриття спадкової справи) відповідач ОСОБА_3 подав заяву до Мелітопольської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері за законом, а відповідачкою ОСОБА_2 надана згода на подачу ОСОБА_3 такої заяви (а.с. 98, 99).

13.11.2019 за № 1105 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись із спільною засвою до Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області, в якій просили видати їм свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку на території Долинської сільської ради. Також, у вказаній заяві, вони зазначили що існує спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , точна адреса проживання якого невідома (а.с. 103).

13.11.2019 відповідачам видані Свідоцтва про право на спадщину за законом (кожному на 1/2 частки), яка складається з земельної ділянки площею 3,8198 гектарів, розташованої за адресою: Запорізька область, Токмацький район, Долинська сільська рада,наданої для товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 049365, виданого Токмацькою райдержадміністрацією 20.11.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №557 (а.с.113,115).

У березні 2020 позивач звернувся до Мелітопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_4 . Натомість, Письмовим роз`ясненням завідувача нотаріальної контори від 05.03.2020, йому було відмовлено, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Також йому було запропоновано звернутись до суду з питання продовження строку для прийняття спадщини (а.с.14).

30.04.2020 позивач звернувся до Мелітопольського районного суду Запорізької області з даним позовом.

На виконання вимог ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 04.12.2020, позивачем надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2020, зміст якої є тотожнім вказаним роз`ясненням.

Доводи представника відповідачів про те, що вказані письмові роз`яснення нотаріуса не мають юридичної сили, спростовуються вимогами ч.3 глави 13 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, відповідно до яких нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, саме на вимогу ОСОБА_1 на виконання ухвали суду, нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Жодних доказів, що спростовують доводи ОСОБА_9 про те, що про смерть ОСОБА_4 він дізнався у березні 2020 року, після звернення до поліції спадкоємця ОСОБА_3 , суду не надано. Факт звернення до поліції у 2020 році щодо несплати ОСОБА_10 орендної плати, відповідач ОСОБА_3 підтвердив в судовому засіданні.

А ні відповідачами, а ні нотаріусом, не було повідомлено ОСОБА_11 про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.

Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку, оскільки не був обізнаний про смерть спадкодавця.

Жодних доказів, що спростовують доводи ОСОБА_9 про те, що про смерть ОСОБА_4 він дізнався у березні 2020 року, після звернення до поліції спадкоємця ОСОБА_3 , суду не надано.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).

Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Матеріали дослідженої спадкової справи, свідчать про те, що нотаріусом лише в жовтні 2019 року було встановлено коло спадкоємців (за законом та заповітом) та обсяг спадкового майна, також дані матеріали не містять доказів того, що позивача було повідомлено про відкриття спадщини та наявності у нього спадкових прав.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Як вбачається із заповіту, 20.03.2004 ОСОБА_4 , належну їй на праві особистої приватної власності земельну ділянку, розташовану на території Долинської сільської ради, Токмацького району, Запорізької області, площею 3,82 гектарів, надану їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії 111-ЗП №049365, виданого Долинською сільрадою, Токмацького району, Запорізької області 20 листопада 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №557, заповіла ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Токмацького районного нотаріального округу Запорізької області Султан Т.Г. 20.03.2004 в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за № 263 (а.с.7, 37, 97-спадкова справа).

Вказаний заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28.08.2019, сформованою в межах Спадкової справи ; 665/2012 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 72-73).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Доводи представника відповідачів про те, що вказаний заповіт є нікчемним, оскільки не підписаний заповідачкою та одним зі свідків, а саме ОСОБА_13 , спростовується текстом заповіту, де під графою «заповідачка» міститься підпис « ОСОБА_4 », під графою «свідки» міститься напис « ОСОБА_5 ». Доказів того, що вказаний заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, суду не надано, а тому твердження представника відповідачів про його нікчемність є безпідставними.

Доказів того, що вказаний заповіт, на підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України в судовому порядку визнано недійсним суду також не надано.

Також, вказуючи на обізнаність позивача про смерть їхньої матері ОСОБА_4 , відповідачі не надали суду будь-яких доказів, які об`єктивно вказують на цей факт.

Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами.

В той же час факт необізнаності особи про смерть спадкодавця може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять.

Проаналізувавши надані докази, суд вважає що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не перебував зі спадкодавцем в родинних відносинах, на момент смерті спадкодавця проживали в різних районах області, будь-яких боргових зобов`язань перед спадкодавцем не мав, а тому об`єктивно не міг знати про факт смерті ОСОБА_4 .

Також в судовому засіданні було встановлено, що нотаріусом в порушення вимог п.1.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, до жовтня 2019 року не було встановлено кола спадкоємців, наявності заповіту та наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, а після встановлення не було повідомлено ОСОБА_9 про його спадкові права, що також визнається поважною причиною пропуску ОСОБА_10 шестимісячного строку (з 05.02.2012 по 05.08.2012) для подання заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи вище вказане, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Інші обставини викладені у позові, а саме укладання договору оренди та сплата позивачем ОСОБА_4 грошових коштів не є предметом доказування у даній справі, а тому судом до уваги не приймається.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини задовільнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відповідно до заповіту від 12 березня 2004 року, строком на один місяць.

Початок додаткового строку для прийняття спадщини відраховувати з моменту набрання судовим рішення законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 420, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду області через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.04.2021 року

Реквізити учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_3 .

Суддя: