печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8634/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Пітей О. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вимогами до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у його супроводі за кордон України без згоди та супроводу відповідача - матері дитини ОСОБА_2 на період з 20 лютого до 03 березня 2021 року, або пізніше, у залежності від часу отримання дозволу на виїзд від ОСОБА_2 , а у період з 26 березня 2021 року по 05 квітня 2021 року - на відпочинок до Єгипту (морський курорт Марса Алам), з квітня по серпень 2021 року - до Туреччини, Єгипту, Катару, країн Шенгенської зони, зокрема Польщі, Австрії, Угорщини, Швейцарії.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач не надає згоду на виїзд за межі України їхнього сина ОСОБА_3 , у супроводі батька, не дивлячись на неодноразові прохання, при цьому жодних вагомих аргументів відмови не називає. Така позиція колишньої дружини - відповідача у справі - шкодить інтересам дитини, не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання своїми батьками правами.

Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позову.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

17 лютого 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

22 лютого 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі у загальному порядку.

23 березня 2021 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу підготовчого судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви позивача про залучення третьою особою у справі Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації, оскільки, по-перше, учасником справи - третьою особою є Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації, юрисдикція якої поширюється на адресу місця реєстрації дитини та її батьків - сторін у справі, по-друге, позивачем не надано доказів зміни місця проживання в Обухівському районі Київської області та постановлене судове рішення у справі не впливатиме на права та обов`язки Служби у справах дітей Обухівської РДА.

Також 23 березня 2021 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу підготовчого судового засідання, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви про надання на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 у супроводі матері за межі України без згоди та супроводу батька, оскільки з даного питання спір у сторін відсутній.

23 березня 2021 року ухвалою судді закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у заявах по суті.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що не проти подорожей дитини, але позивач не надає можливості спілкуватися з дітьми та поїхати до її батьків - бабусі та дідуся дітей.

Представник третьої особи у справі у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце якого повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року у справі № 761/19044/19-ц.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 28 грудня 2011 року.

02 лютого 2021 року позивач через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соловйову М. В. звернувся до колишньої дружини із заявою про те, що він має намір виїхати за кордон, до Туреччини та Єгипту, разом сином ОСОБА_3 , з метою оздоровлення дитини та туризму, у період з 20 лютого 2021 року по 31 серпня 2021 року, тому просив відповідача звернутися до нотаріуса та надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд неповнолітнього сина до 19 лютого 2021 року.

Згідно з трек-номером 400 відповідач отримала засобами поштового зв`язку нотаріально посвідчену заяву позивача 10 лютого 2021 року.

17 лютого 2021 року, не отримавши згоди, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Також встановлено, що позивач зобов`язується вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню строку поїздки, забезпечити повернення дитини в Україну. Виїзд дитини за кордон не пов`язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із батьком або на довгострокове перебування за межами України з інших причин.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

- за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

- без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, з урахуванням установлених судом обставин, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини, суд приходить до висновку, що такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її здорового, повноцінного гармонійного розвитку, доцільно надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком за кордон України для його відпочинку та оздоровлення на період з 01 червня 2021 року по 31 серпня 2021 року до Арабської Республіки Єгипту, Турецької Республіки, Держави Катар, Швейцарської Конфедерації і країн Шенгенської Угоди.

У відповідності до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, у тому числі судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 32, 48, 51, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-22, 29, 313 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 3, 7, 17, 19, 151-153, 155 Сімейного кодексу України,

ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітній дитині ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у супроводі батька - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) за кордон України без згоди та супроводу матері ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на період з 01 червня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 до Арабської Республіки Єгипту, Турецької Республіки, Держави Катар, Швейцарської Конфедерації і країн Шенгенської Угоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2021 року.

Суддя І. В. Литвинова