Ухвала

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 581/630/20

провадження № 61-6296ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 грудня

2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 16 березня

2021 року та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» на постанову Сумського апеляційного суду від 16 березня

2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» про розірвання договорів оренди земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс»

(далі - ТОВ «Альянс») про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Позовна заява мотивована тим, що 12 листопада 2015 року

між ОСОБА_2 та ТОВ «Альянс» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3094 га, що розташована на території Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, строком

на 10 років зі сплатою за користування земельною ділянкою в розмірі 675,87 грн на рік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після смерті якої відкрилась спадщина на земельні ділянки площею 0,3094 га та 3,4022 га відповідно,

з цільовими призначеннями - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, власником яких став ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

02 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12 листопада 2015 року, відповідно до умов якої нормативну грошову оцінку земельної ділянки на дату укладання додаткової угоди збільшено з 1 033,92 грн до 1 240,76 грн, а також збільшено розмір орендної плати з 675,87 грн до 811,14 грн.

Наказом ТОВ «Альянс» від 27 січня 2016 року № 1 проведено індексацію нормативної грошової оцінки земельних ділянок та орендної плати, визначено коефіцієнт індексу інфляції на рівні 1. Визначено, що з 01 січня 2016 року за земельні ділянки сільськогосподарського призначення (сіножаті) та такі, що використовуються товариством для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області орендна плата встановлюється в розмірі 811,14 грн.

Наказом ТОВ «Альянс» від 31 січня 2017 року № 1 проведено індексацію нормативної грошової оцінки земельних ділянок та орендної плати, визначено коефіцієнт індексу інфляції на рівні 1,2. Визначено, що з 01 січня 2017 року за земельні ділянки сільськогосподарського призначення (сіножаті) та такі, що використовуються товариством для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області орендна плата встановлюється в розмірі 811,14 грн.

02 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,4022 га, що розташована на території Байрацької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, строком на 7 років зі сплатою за користування земельною ділянкою

в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 12 635,02 грн на рік.

13 травня 2020 року позивач направив на адресу відповідача листа з пропозицією розірвати укладені між ними договори оренди земельних ділянок від 12 листопада 2015 року та від 02 травня 2018 року, а також додаткової угоди від 02 травня 2018 року.

Позивач також вказував, що ціни та тарифи постійно зростали, однак розмір орендної плати не переглядався, орендна плата не сплачувалась, яка передбачена пунктами 9, 13 договорів оренди земельних ділянок,

з урахуванням індексів інфляції за період 2015-2019 роки, в результаті чого, ним було недоотримано грошові кошти в якості орендної плати за користування земельними ділянками, що є зміною істотних обставин та підставою для розірвання договору.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд розірвати укладені між ним та ТОВ «Альянс», договори оренди землі від 12 листопада 2015 року та від 02 травня

2018 року, а також додаткову угоду про внесення змін до вказаних договорів оренди земельних ділянок.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області

від 02 грудня 2020 року (у складі судді Бутенка Д. В.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 16 березня 2021 року

(у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Собини О. І.) рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 грудня

2020 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 12 листопада 2015 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено.

Розірвано договір оренди землі від 12 листопада 2015 року, з урахуванням додаткової угоди від 02 травня 2018 року, на земельну ділянку

площею 0,3094 га, укладений з ТОВ «Альянс».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

16 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 грудня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі

від 02 травня 2018 року (земельна ділянка площею 3,4022 га) та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

09 квітня 2021 року ТОВ «Альянс» звернулося до Верховного Суду

з касаційною скаргою на постанову Сумського апеляційного суду

від 16 березня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 12 листопада 2015 року, з урахуванням додаткової угоди від 02 травня 2018 року, на земельну ділянку площею 0,3094 га, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Предметом позову у цій справі є розірвання договорів оренди землі.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що оспорюваний договір оренди землі

від 12 листопада 2015 року укладений строком на 10 років, орендна плата за договором становила 675,87 грн на рік.

Також оспорюваний договір оренди землі від 02 травня 2018 року укладений строком на 7 років, орендна плата за договором становила

10 % від нормативної грошової оцінки землі, а саме - 12 635,02 грн на рік.

Тобто ціна позову у загальному розмірі становить 39 932,67 грн

((675,87 грн х 3) + (12 635,02 грн х 3)), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційні скарги та додані до них матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Сумського апеляційного суду від 16 березня

2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 грудня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 16 березня 2021 року та касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» на постанову Сумського апеляційного суду від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» про розірвання договорів оренди земельних ділянок відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук