КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Баличева М.Б.
Єдиний унікальний номер справи № 363/458/2021
Апеляційне провадження №22ц/824/5354/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Вишгородського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадного Івана Сергійовича, стягувач ПАТ « Банк» Фінанси та Кредит».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

Представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на рішення та дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадного Івана Сергійовича .

ОСОБА_1 у скарзі просить поновити строк звернення до суду, визнати неправомірними рішення начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадного Івана Сергійовича та зобов`язати скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 29 липня 2019 року.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження з підстав п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України (заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. У скарзі зазначала, що суд неповно з`ясував обставини справи, і відмова у відкритті провадження є передчасною. На думку апелянта, позов має розглядатися саме в порядку цивільного судочинства , оскільки вона звертається і скаргою на дії виконавчої служби, і іншого способу захистити своє право у них немає.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 22 квітня 2021 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило. Заяв про причини неявки в судове засідання від осіб , які приймають участь у справі, до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки сторони суд не повідомили, відсутні підстави вважати причини неявки поважними.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п.5 ч.1 ст.5 Закону України « Про виконавче провадження» , постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової

основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст.74 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин юрисдикція адмінсудів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адмінсудів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постановах від 06 червня 2018 року у справах

№921/16/14-г/15 та №127/9870/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі №545/2246/15-ц, від 03 квітня 2019 року та 10 квітня 2019 року у справах №370/1288/15 та №766/740/17-ц, від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (постанова Верховного Суду ,справа № 733/889/17 від 31 березня 2020 року ).

Як видно з матеріалів справи, позивач зазначає, що виконавчий збір накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження, де вона був боржником.

Як видно із матеріалів, ОСОБА_1 оскаржує дії начальника Шевченківського райвідділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 29 липня 2019 року.

Таким чином, спір у цій справі полягає у зверненні стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 накладеного постановою державного виконавця (не суду) у виконавчому провадженні.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що зазначена скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість постановленої ухвали , в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Вишгородського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді