Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді - Решетова В.В.

секретар судового засідання - Сушко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новотроїцька об`єднана територіальна громада Генічеського району Херсонської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 1992 року за проханням ОСОБА_2 зареєструвалась в будинку, який належав їй та розташований за адресою АДРЕСА_1 . В родинному зв`язку з ОСОБА_2 заявник не перебувала. На той час ОСОБА_2 виповнилось сімдесят один рік і через похилий вік та стан здоров`я вона потребувала догляду та турботи. Під час спільного проживання вони мали спільний бюджет, разом вели господарство, мали спільні витрати, робили ремонт житла. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, поховання здійснила заявник та продовжила проживати у будинку ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 11,18 га, яка розташована на території Сивашівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1992 року та по день її смерті.

Встановлення факту проживання однією сім`єю заявнику необхідно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, навела доводи, аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві. Вказувала, що вона з ОСОБА_2 не проживала разом з 1992 року, а проживала в будинку, який належав ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 з 1998 року. Державний акт їй надали в сільській раді. Просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Новотроїцької об`єднаної територіальної громади Генічеського району Херсонської області Гірич Т.А. підтримала заперечення та заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що матеріали справи не містять доказів ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, участі у витратах на утримання житла тощо. Державний акт на право приватної власності на землю виданий 06.03.2003 року, після смерті ОСОБА_2 . Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 08.10.1997 року Сивашівською сільською радою Новотроїцького району Херсонської області, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі спадкової справи №60/1998, заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_3 . З ІНФОРМАЦІЯ_2 та станом на дату смерті ОСОБА_2 була прописана та проживала в с. Заозерне, Новотроїцького району, Херсонської області з 1957 року по день смерті. На час смерті вона проживала одна.

Відповідно до матеріалів справи та заперечення представника відповідача ОСОБА_4 , судом встановлено, що згідно домової книги «для прописки граждан, проживающих в доме АДРЕСА_2 » заявниця разом зі своїми двома дітьми проживала та була прописана по цій адресі з 19.07.1989 року по 10.11.1992 року, потім вони проживали та були прописані за адресою в АДРЕСА_3 з 20.08.1993 року по 25.03.1994 року, що спростовує відомості викладені у заяві. Її проживання в смт. Новотроїцьке підтверджується і записом в погосподарській книзі № 2 Сивашівської сільради на 1991-1995 роки, де на сторінці 2 вказано про її проживання в Новотроїцьку з 17.08.1993 року по 11.04.1994 року, до 17.01.1997 року ОСОБА_2 проживала в АДРЕСА_1 зі своїм чоловіком, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується ксерокопією погосподарської книги №1 Сивашівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області за 1996- 2000 роки (стор.48). На цій же сторінці погосподарської книги після запису про смерть ОСОБА_2 06.10.1997 року зроблено запис про те, що будинок вільний (дом свободен), і лише після цього записана заявниця, ОСОБА_1 , однак не вказана дата її прописки та звідки прибула. Про проживання ОСОБА_2 разом з чоловіком заявниця жодним словом не обмовилася, в заяві вказує що вона з померлою ОСОБА_6 проживала з початку 1992 року.

Окрім цього, згідно паспорта заявниці, вона була зареєстрована в с.Заозерне 11.04.1994 року, але адреса прописки не вказана. Згідно погосподарської книги № 2 Сивашівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області за 1991-1995 роки ОСОБА_1 (пізніше ОСОБА_7 ) проживала разом зі своїми двома дітьми та батьками у будинку в с.Заозерне, де главою домогосподарства був її батько, ОСОБА_8 . Не проживала вона з ними з 17.08.1993. по 11.04.1994 року. І лише 16.02.2009 року вона була знята з реєстрації в АДРЕСА_1 , після того як за рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 14.03.2008 року по справі № 2-451/08 заявник була визнана власником житлового будинку за набувальною давністю, колишнім власником якого був ОСОБА_5 , а потім його дружина ОСОБА_2 .

Також проживання заявниці з громадянкою ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підтверджується погосподарськими книгами Сивашівської сільради № 1 та № 2 за 1991-1995 роки, ксерокопію сторінок якої староста Новотроїцької селищної ради М.А.Гордієнко до свого листа від 03.02.2021 року № 02/32-03 не надала. А ці погосподарські книги спростовують інформацію довідок від 08.10.2020. № 02/32-282 та від 19.11.2020. № 02/32-322, виданих колишнім Сивашівським сільським головою Олоєр С.П.

Суд, аналізуючи зазначені письмові докази та враховуючи пояснення сторін, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова), якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів.

Відповідно до п. 21 постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Як зазначив Верховний Суд в своїй Постанові від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявником ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , довідку Сивашівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області від 08.10.2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає на території сільської ради за адресою АДРЕСА_1 , проживала з громадянкою ОСОБА_2 (за особистим проханням) та вели спільний бюджет і спільне господарство з 1992 року та по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення Новотроїцького районного суду від 14.03.2008 року про визнання права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 за набувальною давністю, копію Державного акту на право приватної власності на землю від 06.03.2003 року на ім`я ОСОБА_2 .

Проте жодних переконливих доказів, показів свідків, надання квитанції про оплату комунальних послуг, земельного податку, оплату будівельних матеріалів для ремонту будинку тощо, які б вказували про фактичне проживання заявника з померлою з 1992 року, суду не надано.

Верховний Суд у Постанові №750/12880/19 від 12 листопада 2020 року, зазначив про те, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування практики у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Заявником також не надано доказів звернення з заявою до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та отримання відповідної відмови у прийнятті такої заяви нотаріусом.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що вони не містять фактичних даних, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Заявником не розкрито суть взаємостосунків між нею та спадкодавцем, в тому числі, чи мали вони взаємні права та обов`язки, в чому вони полягали, чи піклувалися вони один про одного та в чому це виявлялось, чи мали вони спільні заощадження, спільний бюджет і з чого він складався, чи здійснювали вони спільні витрати, покупки, сплату комунальних послуг та інше.

Посилання заявника у заяві на факт спільного ведення господарства, не містить жодних доказів, а тому не може свідчити про наявність між ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_2 усталених відносин, що за всіма ознаками притаманні сім`ї у розумінні Сімейного кодексу України. Докази, що підтверджували пов`язаність їх спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статі 1264 ЦК України суду не надано, крім того суду не надано доказів, що саме з початку 1992 року заявник стала проживати однією сім`єю зі спадкодавцем.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що заявник не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт її постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, що вони були зі спадкодавцем пов`язані спільним бюджетом, побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню майна, покупок речей домашнього вжитку, виклику лікаря, сплати комунальних послуг, відсутні листи чи будь-яка кореспонденція, як доказ вищевказаного.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст. 1264 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року , ст. ст. 12,13, 259, 263, 264, 265, 268, 315,316,318,319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новотроїцька об`єднана територіальна громада Генічеського району Херсонської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Решетов