Постанова

Іменем України

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 727/116/18

провадження № 61-2563св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Чернівецької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Одинак О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 листопада 2009 року № 841/22 житло за адресою: АДРЕСА_1 , було закріплено як службове за Державною податковою адміністрацією Чернівецької області та видано ордер від 17 червня 2009 року № 76 серії МВК на право зайняття цього приміщення ОСОБА_1 як такому, що працював на посаді начальника управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області.

Наказом Державної податкової служби України від 11 червня 2012 року № 1208-о ОСОБА_1 з 12 червня 2012 року звільнено з органів державної податкової служби за згодою сторін, однак квартиру, яка є предметом спору, він не звільнив до цього часу.

Позивач зазначав, що за в спірній квартирі ОСОБА_1 не проживає та повністю забезпечений житлом, не потребує поліпшення житлових умов.

Відповідач ОСОБА_1 добровільно не звільняючи службове приміщення, перешкоджає позивачу у наданні цього приміщення особам, які на даний час його потребують та стоять на черзі для покращення житлових умов (особи - інваліди, особи - учасники АТО та інші).

Позивач, посилаючись на статті 71, 72, 150 ЖК Української РСР, просив суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування цим службовим житловим приміщенням та зобов`язати ОСОБА_1 здати ключі від службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківський районний суд м. Чернівці від 03 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 здати ключі від службового житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_2 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі з лютого 2017 року до цього часу не проводили оплату за комунальні послуги, оскільки до матеріалів справи не долучено жодної квитанції, що також спростовує факт проживання відповідачів у спірній квартирі. Відповідачі постійно проживають в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, відповідачка ОСОБА_2 там працює, а відповідач ОСОБА_3 - навчається.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не доведено тієї обставини, що відповідачі не проживали в спірній квартирі більше шести місяців за відсутності поважних причин; у позовній заяві не зазначено період протягом якого відповідачі не проживали у спірній квартирі. Перебування відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на роботі в місті Кам`янець-Подільський Хмельницької області не підтверджує відсутність поважних причин їх не проживання у спірному житлі. З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач вправі самостійно обирати спосіб захисту порушених прав; позивач неодноразово йшов на зустріч відповідачам та надавав можливість звільнити службове приміщення без примусових заходів; ОСОБА_1 забезпечений житлом, володіє нерухомістю та не потребує покращення житлових умов; відповідачі не відносяться до категорії громадян, визначених у статті 125 ЖК Української РСР.

У травні 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки позивач обрав не той спосіб захисту та мав заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, а не визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом.

Заяви та клопотання

У касаційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області просить розглядати справу за участю представника.

Оскільки згідно з частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, відсутні підстави для розгляду справи у судовому засіданні за участю представника позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 з 27 лютого 2009 року до 12 червня 2012 року працював в Державній податковій адміністрації в Чернівецькій області (Державній податковій службі в Чернівецькій області), що підтверджується інформацією щодо періоду перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 з податковими органами Чернівецької області (а. с. 185 т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 листопада 2009 року № 841/22 вирішено закріпити як службове житло за Державною податковою адміністрацією в Чернівецькій області квартиру № 25, яка складається з однієї кімнати житловою площею 12,80 кв. м та знаходиться на АДРЕСА_2 та видати ордер ОСОБА_1 , одинокому, згідно з спільним рішенням адміністрації та профкому Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області від 04 серпня 2009 року (а. с. 186-187 т. 1).

17 грудня 2009 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради ОСОБА_1 , який працював на посаді начальника управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області, видано ордер на житлове приміщення № 76 серії МВК на право зайняття жилого приміщення житловою площею 12,80 кв. м, яке складається з однієї кімнати, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 182 т. 1).

У службовій записці відділ фінансування, бухгалтерського обліку та звітності повідомив, що службова квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 обліковується на балансі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (а. с. 183 т. 1).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 109597290 від 29 грудня 2017 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (а. с. 8 т. 1).

Наказом Державної податкової служби України від 11 червня 2012 № 1208-о року ОСОБА_1 з 12 червня 2012 року звільнено з посади першого заступника голови Державної податкової служби у Чернівецькій області за угодою сторін, пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України (а. с. 56 т. 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сім`ї ОСОБА_1 належать квартири площею 76,8 кв. м та 17,6 кв. м в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, садовий будинок площею 100,2 кв. м в с. Китайгород Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, гараж площею 17,0 кв. м в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, нежитлова будівля площею 93,75 кв. м в м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області (а. с. 47-55 т. 1).

З актів обстеження за адресою: АДРЕСА_1 від 26 лютого, 16 березня, 14 квітня, 28 вересня, 26 листопада, 07, 16 грудня 2015 року та від 20 січня 2016 року вбачається, що в спірній квартирі відсутні відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 11-18 т. 1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року, у позові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей, про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням відмовлено, оскільки позивач звернувся з позовом до суду передчасно, так як визначений законодавством строк, а саме: 6 місяців, тобто термін, який дає право наймачу бути відсутнім в спірній житловій квартирі без поважних причин на момент звернення позивача до суду не збіг (а. с. 39-40 т. 1).

Свідки у судовому засіданні та мешканці квартир № № 23 , 24 , 28, які розташовані в будинку АДРЕСА_2 підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в квартирі АДРЕСА_2 (акт від 18 травня 2015 року, затверджений Приватним підприємством «Санітарія», а. с. 143 т. 1).

ОСОБА_1 перебував на лікуванні в денному стаціонарі в Комунальній медичній установі «Міська поліклініка № 3» з 9 до 22 березня 2016 року (довідки від 28 квітня 2016 року № 463, а. с. 144 т. 1).

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звертався до Приватного підприємства «Санітарія» з заявою про усунення протікання на з`єднанні стояка в квартирі АДРЕСА_2 (а. с. 145 т. 1).

22 грудня 2016 року, 14 квітня та 03 липня 2017 року в квартирі АДРЕСА_2 проводились ремонтні роботи (акти Приватного підприємства «Санітарія», а. с. 146-148 т. 1).

Відповідачі сплачували за спожиту воду, електроенергію та послуги Приватного підприємства «Санітарія» за період 2014-2015 роки за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 149-162 т. 1).

У березні 2017 року ОСОБА_1 та Міське комунальне підприємство «Чернівцітеплокомуненерго» уклали договір про надання послуг з централізованого опалення (а. с. 163-164 т. 1).

ОСОБА_1 сплатив за спожиту теплову енергію 4 124,56 грн за період з жовтня до грудня 2015 року, з січня до грудня 2016 року та за січень 2017 року (а. с. 166, 167 т. 1).

ОСОБА_3 навчається в ЦР Ботеон на курсі «Основи робототехніки. Розумний дім» з вересня 2017 року до 24 квітня 2018 року (довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Ботеон» від 24 квітня 2018 року № 5/8, а. с. 168 т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування житлом лише з підстав, визначених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

З підстав позову, зазначених Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернівецькій області у позовній заяві та клопотанні (т. 1, а. с. 31), під підстави визнання такими, що втратили право користування житлом підпадає лише відсутність осіб в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши докази, дійшов правильного висновку про недоведеність відсутності без поважних причин осіб в жилому приміщенні більше шести місяців та щодо неналежного способу захисту в частині інших підстав позову.

Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник. Особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним (такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, провадження № 14-181цс18).

Доводи касаційної скарги про те, що позивач вправі самостійно обирати спосіб захисту порушених прав; позивач неодноразово йшов на зустріч відповідачам та надавав можливість звільнити службове приміщення без примусових заходів; ОСОБА_1 забезпечений житлом, володіє нерухомістю та не потребує покращення житлових умов; відповідачі не відносяться до категорії громадян, визначених у статті 125 ЖК Української РСР, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук І. М. Фаловська