Справа № 645/2527/21
Провадження № 2-з/645/55/21
УХ В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року суддя Фрунзенського районного суду міста Харкова Горпинич О.В., розглянувши матеріали заяви представника позивачів - адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

встановив:

В провадження Фрунзенського районного суду м.Харкова надійшов позов представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Разом із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1995 року, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивачі звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Ціна позову становить 43341,04 грн., у зв`язку із чим, не впевнений, що в разі ухвалення рішення на їх користь, відповідач не буде ускладнювати його виконання, а тому просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (ч.2 ст.149 ЦПК України).

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом заборони вчиняти певні дії.

Зі змісту заяви вбачається, що позивачем подано позов про стягнення грошових коштів, а саме матеріальної та моральної шкоди.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, а також є необхідними і для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів та безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції Українисудові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Позивачі просять вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (квартиру).

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачами та їх представником не надано суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду. При цьому, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В матеріалах заяви відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідач по справі має намір будь-яким чином відчужити належну їй квартиру.

Крім того, позивачами не надано переконливих доказів щодо співмірності заявлених позовних вимог та виду забезпечення позову, про який вони просять. Так, в матеріалах заяви відсутні будь-які належні докази вартості квартири, що у свою чергу підтвердило б співмірність заявленої вимоги.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивачів - адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Горпинич