Ухвала

14 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 463/5536/17

провадження № 61-2356св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у складі колегії суддів Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 60 000,00 доларів США, про що відповідач надала власноручно написану розписку. У січні 2016 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів і до жовтня 2016 року відповідач частково повернула ці кошти в сумі 40 000,00 доларів США. 27 вересня 2017 року він пред`явив вимогу про повернення іншої частини позики в сумі 20 000,00 доларів США, проте така вимога залишилась невиконаною.

Таким чином, з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути: 1) заборгованість за договором позики від 11 лютого 2014 року, яка складається з відсотків за користування позикою за період з 20 березня 2018 року до 08 жовтня 2018 року в розмірі 51 707,58 грн, а також 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 20 березня 2018 року до 08 жовтня 2018 року в розмірі 9 233,50 грн, а всього - 708 848,59 грн; 2) 10 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 708 848,59 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

У березні 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

У березні 2020 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду відповідь на відзив на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року скасовано; рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року залишено в силі; стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та касаційної скарги у розмірі 21 265,47 грн.

27 лютого 2021 року до ОСОБА_2 направила до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на її користь витрат за надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, до указаної заяви ОСОБА_2 долучила: договір про надання правової допомоги від 06 березня 2020 року № 32-Г, укладений між громадським професійним об`єднанням адвокатів Личаківського району м. Львова «Палата адвокатів» в особі Галаси Ж. Т. та ОСОБА_2 ; додаток до договору від 06 березня 2020 року № 32-Г, у якому зазначено вартість правничої допомоги - 10 000,00 грн; акт від 11 березня 2020 року № 1 про надані послуги, у якому зазначено, що загальна вартість правничої допомоги становить 10 000,00 грн та вказано, що розрахунок проведено в повному обсязі. Квитанцію про оплату таких послуг ОСОБА_2 не долучила до указаної заяви.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заява ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн мотивована тим, що під час прийняття Верховним Судом постанови від 03 лютого 2021 року не вирішено питання про судові витрати, які відповідач понесла при розгляді справи і які складаються з витрат на надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується договором від 06 березня 2020 року № 32-Г про надання правничої допомоги, додатком № 1 та актом № 1.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

З моменту відкриття касаційного провадження у справі № 463/5536/17 та до ухвалення постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року ОСОБА_2 не зверталася до суду із клопотанням про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Тобто, станом на час прийняття Верховним Судом постанови у цій справі в матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

Із заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 звернувся до суду вже після прийняття постанови у цій справі і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

У зв`язку з цим, заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 141, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук