УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, зацікавлена особа ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До Селидівського міського суду Донецької області, який розглянув справу як суд першої інстанції, надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, яка мотивована тим, що в провадженні Селидівського міського суду Донецької області знаходилася цивільна справа № 242/5196/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішенням суду від 12.03.2018 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 50 121 грн. 84 коп., суму моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., а всього 52 121 грн. 84 коп. Постановою Донецького апеляційного суду від 10.04.2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 23.04.2019 року про виправлення описки, рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано та ухвалено нове стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 25 469,82 грн., а з відповідача ОСОБА_2 24 652,02 грн.; в інший частині рішення суду залишено без змін. Скаржник звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни з заявою про примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа, виданого 21.06.2019 року Селидівським міським судом Донецької області, та 07.11.2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 60528310 з примусового виконання вказаного виконавчого документа. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», скаржник звернувся до приватного виконавця з клопотаннями від 11.06.2020 року (отримано 18.06.2020 року) та від 08.12.2020 року (отримано 23.12.2020 року), але приватним виконавцем в порушення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» подані клопотання не розглянуті та по ним не надано будь-якої відповіді. На підставі викладеного просить визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця щодо не розгляду в установлені строки поданих клопотань та зобов`язати приватного виконавця розглянути подані клопотання та надати відповідь.

Скаржник в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, подану скаргу підтримав в повному обсязі та просить її задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна в судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце розгляду скарги за допомогою судового виклику на електрону адресу та СМС-повідомлення на номер телефону, які вказані в її профілі Єдиного реєстру приватних виконавців. Причини неявки суду не повідомила.

Боржник в судове засідання не з`явився, до суду повернулися конверти (направлялися за адресою, яка вказана у виконавчому документі) з відміткою «адресат відсутній».

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дата, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, прийшов до наступного.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 березня 2018 року у цивільній справі № 242/5196/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішенням суду від 12.03.2018 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 50 121 грн. 84 коп., суму моральної шкоди в розмірі 2 000 грн., а всього 52 121 грн. 84 коп.

Постановою Донецького апеляційного суду від 10.04.2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 23.04.2019 року про виправлення описки, рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано та ухвалено нове стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 25 469,82 грн., а з відповідача ОСОБА_2 24 652,02 грн.; в інший частині рішення суду залишено без змін.

Рішення набрало законної сили 10 квітня 2019 року та 21 червня 2019 року на підставі даного рішення суду видано виконавчий лист.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 вересня 2019 року виправлено описки у виконавчому листі, а саме в розділі «Суд вирішив (присудив)» зазначити про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.; в розділі «РНОКПП» зазначити вірний ідентифікаційний код боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , « НОМЕР_1 », замість невірного « НОМЕР_2 ».

На підставі заяви стягувача 07.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною було відкрито виконавче провадження ВП № 60528310 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди 24 652,02 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06 серпня 2020 року скаргу стягувача ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, зацікавлена особа ОСОБА_2 , задоволено частково та визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни щодо не розгляду в установлені законом строки клопотання стягувача ОСОБА_1 від 11.01.2020 року та від 16.03.2020 року, подані в рамках виконавчого провадження ВП № 60528310. Ухвала набрала законної сили 21.08.2020 року.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 18) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Із поданої скарги та долучених до неї матеріалів вбачається, що 11.06.2020 року стягувач у виконавчому провадженні звернувся до приватного виконавця з клопотанням, в якому просить надати відповідь чому перевірка банківських рахунків боржника ОСОБА_2 проводилася тільки у 23 банківських установах, хоча станом на 01.05.2020 року на території України працюють 75 таких установ; звернутися до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу з`ясування факту перебування боржника ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі; у разі встановлення факту перебування у шлюбі з`ясувати чи змінювалося прізвище боржника після реєстрації шлюбу та наявність зареєстрованого нерухомого майна, придбаного під час шлюбу, за дружиною боржника; у разі встановлення такого майна звернутися до відповідного суду з приводу вирішення питання про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Вказане клопотання від 11.06.2020 року отримано приватним виконавцем 18.06.2020 року (лист № 955). Відомості про його розгляд відсутні.

Крім цього, 08.12.2020 року стягувач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни з заявою, в якій вказав про необхідність його повідомлення про виконання (чи невиконання) поданого клопотання від 11.06.2020 року та причини невиконання рішення суду більше 1 року з часу відкриття виконавчого провадження.

Вказана заява від 08.12.2020 року отримана цим же приватним виконавцем 23.12.2020 року (лист № 904). Відомості про її розгляд відсутні.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі «Comingersoll S.A. v. PORTUGAL» від 06.04.2000 року).

Доказів безпосереднього розгляду поданих клопотань стягувача суду не надано, відповіді про їх розгляд поданих матеріали скарги не містять, беручи до уваги строк не розгляду цих клопотань (більше 10 та 4 місяців відповідно по час розгляду скарги) не може свідчити про «оперативність» з боку приватного виконавця, а призводить до необґрунтованої затримки виконання рішення суду та порушення балансу інтересів сторін провадження, оскільки в такому випадку нерівно використовуються надані сторонам процесуальні права та обов`язків, що необхідно для обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими як Законом України "Про виконавче провадження", так і іншими нормами чинного законодавства.

Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом. Тому державний/приватний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження») та розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (п. 3 ч. 2 вказаної статті), направленим на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення аби виконати таке судове рішення.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази, які надані сторонами, суд вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню визнання бездіяльності приватного виконавця в частині не розгляду поданих клопотань стягувача неправомірною, оскільки приватний виконавець зобов`язаний самостійно розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання

Керуючись статями 18, 259, 260, 261, 447, 451, 452 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, зацікавлена особа ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни щодо не розгляду в установлені законом строки клопотання стягувача ОСОБА_1 від 11.06.2020 року та від 08.12.2020 року, подані в рамках виконавчого провадження ВП № 60528310.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали буле складений 21.04.2021 року.

Суддя Черков В.Г.