ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3922/21 Справа № 212/8284/20 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (Відповідач 1) та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (Відповідач 2), в якому просив стягнути з Відповідача 1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 119 695,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2250,00 гривень та з Відповідача 2 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я у розмірі 60 305,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2250 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 30.09.1998 по 18.07.2001 рр. - він працював у ПАТ «КЗРК» ш. ім.Леніна машиністом електровозу, з 18.07.2001 по 01.04.2003 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім.Леніна підземним гірничим майстром, з 01.04.2003 по 10.04.2005 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім.Леніна, підземним заступником начальника дільниці, з 16.05.2006 по 23.03.2009 рр. - у ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним заступником начальника дільниці, з 18.04.2005 по 16.05.2006 р.р. та з 23.03.2009рр. по 11.10.2019 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним майстром гірничим.

Тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати його професійної працездатності та професійних захворювань: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня.

Висновком МСЕК від 10.10.2019 року йому первинно визначено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. При повторному переогляді встановлено 60% втрати працездатності та третя група інвалідності до 01.10.2023р. Вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він постійно відчуває виражену задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, щоденні приступи задухи до 3-4 раз на добу, зниження слуху на праве вухо, періодичний головний біль, періодичне відчуття частого серцебиття, періодичний біль у ділянці серця, загальну слабкість. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою, відчувати повний смак життя. Через захворювання він не може виконувати навіть незначну роботу по дому, тому вона лягла на плечі його дружини, що в свою чергу призводить до сварок та непорозуміння у сім`ї. Він раніше вів активний спосіб життя, любив мандрувати, захоплювався рибалкою, збиранням грибів, грав з друзями в футбол та ін. Зараз він змушений відмовитись від цього, та багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності, а під час лікування переносити біль, приймати велику кількість ліків. Йому протипоказана важка фізична праця, тривала хода, переохолодження, він добре розуміє, що стан його здоров`я ніколи не відновиться навіть при лікуванні, оскільки незважаючи на пройдене лікування втрата професійної працездатності лише збільшується, що ще більше призводить до моральних страждань. Зазначив, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідачів визначено з урахуванням стажу роботи на кожному з підприємств.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у зв`язку з профзахворюванням задоволені повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, в розмірі 60 305 гривень (шістдесят тисяч триста п`ять) гривень 00 коп. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2250,00 гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, в розмірі 119 695 гривень (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 00 коп. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1196,95 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2250,00 гривень.

В апеляційній скарзі Відповідач-2 (ПрАТ «ЦГЗК»), посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну судового рішення в частині зменшення розміру стягнутої з ПрАТ «ЦГЗК» моральної шкоди на користь ОСОБА_1 до 70 000 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що визначений судом до стягнення розмір малальної шкоди є безпідставно завищеним, посилаючись на судову практику в аналогічних справах вказує на те, що при втраті позивачем професійної працездатності у розмірі 60% суми стягнення становлять 70-90 тисяч грн.., а не 180 тисяч грн., як визначив суд у цій справі. Вважає, що сума стягнення моральної шкоди не відповідає критеріям розумності і справедливості, безпідставно завищена судом.

Відповідач-2 наголошує на тому, що судом не враховано, що умови праці Позивача не створювались Відповідачем, а є наслідком розроблення проекту по видобутку руди державними проектними органами. Прат «ЦГЗК», як роботодавець виконав усі покладені на нього чинним законодавством України обов`язки щодо забезпечення належних умох праці, однак Позивач самостійно на власний розсуд обрав місце роботи з шкідливими умовами праці, яка до речі забезпечувала Позивачеві не тільки достойну оплату праці в значно підвищеному розмірі, порівняно з працюючими особами в нормальних умовах праці, а й право на зменшення пенсійного віку та отримання пенсії за віком на пільгових умовах в значно вищому розмірі ніж працівники, зайняті на роботах з нормальними умовами праці. За таких умов, Відповідач-2 вважає стягнення моральної шкоди в занадто завищеному розмірі є несправедливим.

Окрім того, Відповідач-3 вказує на те, що суд не мав права звільняти ОСОБА_1 від сплати обов`язкових податків і зборів, оскільки відносини у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковим Кодексом України.

Відповідач-1 (ПАТ «КЗРК»), будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції в порушення приписів ст.23 ЦК України, а також ст.ст.263-265 ЦПК України не врахував всі важливі обставини справи, а також принцип виваженості, розумності, справедливості та достатності при визначенні розміру моральної шкоди, яку стягнув з Відповідача-2.

Також, Відповідач-1 вказує на те, що суд першої інстанції стягнув з підприємства витрати на правничу допомогу без врахування принципу пропорційності, чим порушив вимоги ст.ст.137, 141 ЦПК України. Наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. за судове представництво, що видно з розрахунку наданого представником позивача ОСОБА_3 , звертаючи увагу не те, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін, що виключає такий вид правничої допомоги як представництво в суді. Окрім того, скаржник вказує і на те, що суд першої інстанції, стягнувши з відповідачів різні суми моральної шкоди, витрати на правничу допомогу стягнув в однаковому розмірі, а не пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, і до того ж включив до цих сум витрати на представництво в суді, які не відповідають дійсності, адже представництво не відбулось.

Відповідач-1 вказує на недоведеність позивачем моральної шкоди, оскільки позивачем не надано відповідних висновків медичних установ, які б підтверджували факт завдання Позивачу моральної шкоди, а надані ОСОБА_1 медичні документи не є беззаперечними доказами перенесення Позивачем моральних страждань, а лише надають йому право на отримання одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, що виплачуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Також, скаржник вказує і на те, що суд стягнув на користь Позивача моральну шкоду без утримання податків та обов`язкових платежів, що не відповідає нормам Податкового кодексу України, посилаючись на Закон України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року.

Відзиви на апеляційні скарги Відповідачів не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Відповідача-1 підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга Відповідача-2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 у період з 30.09.1998 по 18.07.2001 рр. - він працював у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна машиністом електровозу, з 18.07.2001 по 01.04.2003 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна підземним гірничим майстром, з 01.04.2003 по 10.04.2005 рр. - у ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна, підземним заступником начальника дільниці, з 16.05.2006 по 23.03.2009 рр. - у ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним заступником начальника дільниці, з 18.04.2005 по 16.05.2006 р.р. та з 23.03.2009рр. по 11.10.2019 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахти імені Орджонікідзе підземним майстром гірничим, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02.04.2019 року за №567, встановлений професійний характер захворювань ОСОБА_1 : хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня. J44.

15 травня 2019 року на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань ОСОБА_1 , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого т.в.о. начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.С.

В даному Акті зазначено, що професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність другого ступеня, виникли за обставин праці на підземних умовах шахти імені Орджонікідзе ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді начальника підземної добувної дільниці, а також встановленню професійних захворювань послужив профмаршрут, зокрема, у період з 30.09.1998 по 18.07.2001 рр. - ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна машиніст електровозу, 18.07.2001 по 01.04.2003 рр. - ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна підземний гірничий майстр, з 01.04.2003 по 10.04.2005 рр. - ПАТ «КЗРК» ш. ім. Леніна, підземний заступник начальника дільниці, з 16.05.2006 по 23.03.2009 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахта імені Орджонікідзе підземний заступник начальника дільниці, з 18.04.2005 по 16.05.2006 р.р. 23.03.2009 по 01.08.2012 рр. - ПРАТ «ЦГЗК» шахта імені Орджонікідзе підземний майстер гірничий.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 054933 від 10.10.2019 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (30% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності, з 23 вересня 2019 року до 01 жовтня 2020 року, з переоглядом 09 вересня 2020 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 12 ААА № 079227 від 17.09.2020 року позивачу ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями (ХОЗЛ) та третю групу інвалідності, з 07 вересня 2020 року до 01 жовтня 2023 року, з переоглядом 01 вересня 2023 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування.

У зв`язку з професійними захворюваннями позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, що підтверджується відповідними виписними епікризами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємствах Відповідачів, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами Відповідачів щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди та з доводами Відповідача-1 про недоведеність Позивачем моральної шкоди, з огляду на таке.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку і професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Отже, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

При цьому, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Отже, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди внаслідок отриманого позивачем професійного захворювання, є правильним.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_4 щодо заниженого розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача ОСОБА_5 .

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, урахував ступень втрати професійної працездатності - 60%, встановлення 3-ї групи інвалідності, які встановлені не безстроково, а також періоди роботи на підприємствах кожного з відповідачів, в умовах впливу шкідливих факторів, та виходячи із засад розумності та справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди з Відповідача- 1 в розмірі 60 305,00 гривень та з Відповідач -2 в розмірі 119695,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб, з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Не заслоговують на увагу доводи апеляційної скарги Відповідачів про те, судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, з огляду на наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Разом з тим колегія суддів частково погоджується з доводами Відповідача-1 щодо необхідності зменшення суми витрат на правничу допомогу стягнуту з відповідачів на користь позивача, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача, понесені останнім витрати на правову допомогу в розмірі 2550 грн., з кожного виходив з того, що позивачем доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу, а також підтверджено розрахунок понесених ним витрат.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Залюбовським В.В. 12.11.2020 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого ОСОБА_3 надана правова допомога, яка полягає у опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки правової позиції тощо.

Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 12.11.2020 року ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_3 винагороду в сумі 4500,00 гривень, що підтверджується квитанцією №1964 від 12.11.2020 (а.с.38-42).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Залюбовським В.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 12.11.2020 (а.с.38).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Позивачем надано Розрахунок витрат на суму 4500 грн., Акт виконаних робіт на суду 4500 грн., Квитанція №1964 від 12 листопада 2020 року про оплату наданих адвокатом послуг також на суму 4500 грн. (а.с.40-42).

Колегія суддів, перевіряючи доводи Відповідача-1 у цій частині дослідила наданий адвокатом Залюбовським В.В. розрахунок витрат на правову допомогу від 12.11.2020 року та встановила, що в розрахунку зазначено судове представництво в суді, орієнтований час 0,5 годин, вартість послуги 1500 грн. за 1 годину і 750 грн. за 0,5 год. Окрім того, в розрахунку, також відображено, що кількість часу на судове представництво визначено попередньо та підлягає коригуванню в залежності від фактичної кількості витраченого часу (а.с.40).

В Акті виконаних робіт зазначено судове представництво 0,5 год. вартість -750 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що судовий розгляд даної справи здійснювався в порядку ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, що зокрема підтверджено ухвалою суду від 06 січня 2021 про відмову Відповідачу-1 в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с.73).

Відповідно до ч.1 ст.130 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.130 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Нормами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивач подав до суду позов на суму 180000 грн., при цьому ОСОБА_1 просив стягнути з Відповідача-2, ПрАТ «ЦГЗК» - 119695 грн. моральної шкоди, а з Відповідача-1, ПАТ «Кривбасзалізрудком» -60305 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача у повному обсязі, відповідно до заявлених з кожному з відповідачів позовних вимог, отже у відповідності з положеннями п.1 ч.2 ст.141 ЦПК витрати на правничу допомогу покладаються на обох відповідачів в однаковому розмірі.

Оскільки апеляційним переглядом встановлено, що адвокат не здійснював в суді представництво інтересів Позивача, стягнуті з Відповідачів витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню з 2250 грн. до 1875 грн., тобто на 375 грн. з кожного з Відповідачів.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, змінити, зменшивши розмір витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги, стягнутих з кожного з відповідачів, Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь позивача ОСОБА_1 з 2250 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят грн. 00 коп.) до 1875 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять грн.. 00 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: