Номер провадження: 22-ц/813/3743/21
Головуючий у першій інстанції Лічман Л.Г.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

26.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Комлевої О.С. та Гірняк Л.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2020 року,

встановив:

09.09.2019 р. ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який склав на її користь заповіт. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 прийняла спадщину, оскільки у встановлений строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів, на вказане нерухоме майно, так як при житті спадкодавець ОСОБА_5 почав, але не встиг завершити приватизацію вказаної квартири.

ОСОБА_2 зазначила, що мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в 1961 р. отримала ордер на вселення до спірної квартири. В січні 1961 р. вся сім`я заселилась та стала проживати у ній. Після демобілізації з армії у 1975 р. ОСОБА_5 повернувся додому, прописався та став проживати у зазначеній квартирі. 14.08.1980 р. ОСОБА_5 був засуджений Іллічівським районним судом м. Одеси та відбув покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. Після відбуття покарання з 26.06.1985 р. ОСОБА_5 прописався та став постійно проживати у квартирі. Після смерті матері він переоформив на себе особовий рахунок, сплачував комунальні платежі. В листопаді 2006 р. ОСОБА_5 вирішив приватизувати квартиру та став збирати документи. Про свої наміри він повідомив свого знайомого, ОСОБА_1 , та попросив його доглянути за квартирою на період відпустки ОСОБА_5 з 07.11.2006 р. по 25.11.2006 р.

Після повернення додому ОСОБА_5 , ОСОБА_1 з дружиною та сином не впустили його до квартири. ОСОБА_5 дізнався, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.11.2003 р. визнано за сім`єю ОСОБА_7 право користування квартирою, а його визнано таким, що втратив право користування. Це рішення оскаржено у апеляційному порядку та скасовано. Іншою ухвалою апеляційного суду, залишеною без змін касаційною інстанцією, виселено ОСОБА_1 з цієї квартири та вселено ОСОБА_5 . На підставі цих судових рішень розпорядженням голови Малиновської РДА розірвано договори найму з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , відкриті виконавчі провадження та 14.04.2016 р. вони виселені. 10 та 12 липня 2019 р. ОСОБА_5 звертався до органу приватизації з заявами про передачу йому у приватну власність спірної квартири, однак завершити приватизацію він не зміг, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року позовна заява ОСОБА_2 задоволена (а.с.156-155).

05.10.2020 року ОСОБА_1 та 12.10.2020 року ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_4 , звернулися із апеляційними скаргами на вище вказане судове рішення (т.2, а.с.162-174, 189-194).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року по вказаним апеляційним скаргам було відкрито апеляційне провадження та 02.12.2020 року розгляд справи призначений на 28.04.2021 року, на 11.00 год. (т.2, а.с.197-198, 207-208).

Разом з тим, 23.04.2021 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява про відвід суддів Гірняк Л.А. та Комлевої О.С. (т.3, а.с.1-11).

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що судді Одеського апеляційного суду Комлева О.С. та Гірняк Л.А. не можуть брати участь у цьому провадженні і підлягають відводу, оскільки в рамках цієї ж справи суддя Комлева О.С. (в якості головуючого) та Гірняк Л.А. (в якості судді - учасника колегії) вже розглядали апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2020 року (у цій же справі) стосовно відмови суду першої інстанції у прийнятті позовної заяави від третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору та її повернення.

Тому, на думку ОСОБА_1 наявність у складі суду апеляційної інстанції двох з трьох суддів, які вже розглядали питання про залучення ОСОБА_1 до участі у цій справі з ідентичних підстав заздалегідь зумовлює упереджений розгляд апеляційної скарги, оскільки задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 означитиме що судді Комлева О.С. та Гірняк Л.А., ухвалять постанову, яка повністю суперечитиме висновкам, зазначеним ними в постанові Одеського апеляційного суду від 11.08.2020 року.

Таким чином, у випадку залишення в апеляційному провадженні з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 суддів у складі Комлевої О.С. та Гірняк Л.А., на думку ОСОБА_1 відбудеться пряме порушення ст.ст. 36, 37 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Законодавство, наділяючи учасника справи достатньо широким спектром процесуальних повноважень, зокрема і правом на відвід судді (суддів), разом з тим зауважує на недопустимості зловживання наданими процесуальними правами, оскільки необґрунтований відвід може сприяти безпідставному усуненню та ухиленню судді (суддів) від розгляду справи (апеляційної чи касаційної скарги), що суперечить завданню цивільного судочинства і зазіхає на саму сутність правосуддя, як такого.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Колегія суддів доходить до висновку, що викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід суддів Одеського апеляційного суду Гірняк Л.А. та Комлевої О.С. доводи про те, що вище вказані судді не можуть брати участь у цьому провадженні і підлягають відводу, оскільки в рамках цієї ж справи вже розглядали апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не можуть бути підставою для відводу.

Оскільки за правилами п. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім цього, пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом. А тому, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Будь-яких інших обставин, що вказують на наявність підстав для відводу, передбачених ст. 36 ЦПК України, заявник не вказав.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що аналіз матеріалів даної цивільної справи показує, що заява про відвід суддів Гірняк Л.А. та Комлевої О.С не містить жодної об`єктивної підстави, яка б свідчила про необхідність відведення суддів та не відповідає меті цивільного судочинства, оскільки в основу її покладені припущення щодо упередженості та необ`єктивності суддів. Жодних конкретних обставин, які б могли свідчити про упередженість суддів та їх необ`єктивність, заява не містить.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

ЄСПЛ в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Згідно ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст.ст. 36, 39,40, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Визнати відвід, заявлений ОСОБА_1 суддям Одеського апеляційного суду Комлевій О.С. та ОСОБА_9 - необґрунтованим.

Справу передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева