Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1031/20
Номер провадження2/711/409/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.,

за участю: представника позивача - адвоката Пятіна Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та стягнення шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними та стягнення шкоди.

Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовані тим, що на виконанні в Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4308/15-ц від 13.10.2016, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу в розмірі 7114,31 дол. США кредиту, 954,47 дол. США відсотків, 6825,55 грн. пені та 30976,19 грн. штрафу. 24.12.2019 Черкаський апеляційний суд виніс постанову у справі № 711/4308/15-ц, якою рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2016 скасував. 29.12.2019 він звернувся до Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області із заявою про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» та зняття арешту, накладений на майно, кошти ОСОБА_1 , припинення стягнення з заробітної плати боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання скасованого рішення, у тому числі негайного повернення вилученого автомобіля марки: Peugeot модель: 308 1.6Е, 2008 року випуску, номер шасі - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Проте на прийому у керівника Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області його повідомили , що повернення вилученого автомобіля та скасування інших заходів можливе лише після оплати витрат виконавчого провадження. 10.01.2020 він був вимушений сплатити 5447,20 грн. в якості компенсації витрат виконавчого провадження. Однак такі дії відповідача вважає незаконними, оскільки у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження з боржника не стягуються. В результаті незаконних дій відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка полягала в необхідності позичати гроші у родичів, що принизило його честь і гідність та вплинуло на стосунки з оточуючими людьми. Неправомірні діяння відповідача мене носять триваючий характер, а постійна боротьба на захист своїх прав виснажила його морально, оскільки знаходиться в постійному психічному напруженні у зв`язку з очікуванням законного рішення щодо нього з боку відповідача та судових органів, незаконна діяльність органу ДВС викликає в нього розчарування в діяльності важливої державної служби. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює в сумі 5000 грн. 22.01.2020 Черкаський окружний адміністративний суд виніс ухвалу у справі № 580/238/20, якою відмовив у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати дії державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фесенка Ю.М. в частині стягнення з нього витрат виконавчого провадження - неправомірними та стягнути Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного Казначейства України на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 5447,20 грн, грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна визначена для розгляду судової справи № 711/1031/20.

Ухвалою суд від 17.02.2020 прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пятін Є.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Додатково зазначив, що моральна шкода позивачу завдана неправомірними діями державного органу, оскільки рішенням суду було встановлено безпідставність відкриття виконавчого провадження. Повідомив, що докази на обґрунтування позову ним надані у повному обсязі.

Представник відповідача Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 01.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи та клопотання про розгляд справи без участі представника. Щодо вирішенні спору за даним позовом покладаються на розсуд суду, однак, при прийнятті рішення просять врахувати, що казначейські рахунки Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито у Головному управлінні Державної казначейської служби України у місті Києві. А тому, в разі задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з Придніпровського відділу ДВС певної суми коштів зазначене рішення не вплине на права, свободи, інтереси або обов`язки Головного управління. Натомість, певний обсяг прав та обов`язків виникне у Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві у разі надходження відповідної заяви стягувана з необхідними документами стосовно виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Як визначено у ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначаються розділом IV Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до наданої копії ухвали Придніпровського районного суду від 12.02.2020 ((справа 711/4308/15-ц) встановлено, що у провадженні Придніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4308/15-ц від 13.10.2016, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу в розмірі 7114,31 дол. США кредиту, 954,47 дол. США відсотків, 6825,55 грн. пені та 30976,19 грн. штрафу.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2019 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2016 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором скасовано. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 440п/12/2008-840 від 25.04.2008, розраховану станом на 10.04.2015, а саме, заборгованість по сумі кредиту в розмірі 7114,31 дол. США, заборгованість по відсотках в розмірі 954,47 дол. США, заборгованість по сплаті пені в розмірі 6825,55 грн. та 30976,19 грн. штрафу.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як зазначається у вказаній ухвалі Придніпровського районного суду від 12.02.2020, 13.01.2020 постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фесенко Ю. М. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4308/15-ц виданого 13.10.2016 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» борг в сумі 7114,31 дол. США, заборгованість по відсоткам в розмірі 954,47 дол. США, заборгованість по сплаті пені в розмірі 6825,55грн. та 30976,19 грн., штрафу.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що з метою повернення вилученого автомобіля та скасування інших заходів ним, на вимогу державного виконавця, сплачено кошти в розмірі 5447,20 грн. в якості відшкодування витрат виконавчого провадження та надано копію квитанції про їх перерахунок.

Однак, з наданої копії квитанції №13 від 10.01.2020, суду не можливо встановити, що кошти перераховані ОСОБА_1 на рахунок Придніпровського відділу державної виконавчої служби у розмірі 5447,20 грн. сплачені ним саме в рахунок відшкодування витрат виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Придніпровського районного суду за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Надра`в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки, у графі «призначення платежу» зазначено «погашення заборгованості по АСВП 59482977», хоча відповідано до витягу щодо руху по виконавчому провадженні номер АСВП вказаний 54303259.

Окрім цього, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що державним виконавцем виносилась постанова про стягнення витрат виконавчого провадження, як це передбачено Наказом №512/5 від 02.04.2012 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені грошові кошти перераховані позивачем в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 711/4308/15-ц від 13.10.2016, яке на той момент ще не було закінчено. За таких обставин, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б підтвердили неправомірності дій державного виконавця, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного Казначейства України на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 5447,20 грн. та грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013 у справі № 6-48цс13.

За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, при вирішення позову ОСОБА_1 суд виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів; того, що під час провадження у справі останнім не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування - приводять суд до переконання про необхідність відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами неправомірність дій державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фесенка Ю.М., не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями державного виконавця та сплатою коштів, посилання позивача про скасування рішення суду на підставі якого відкрито виконавче провадження не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2019 хоч і скасовано рішення суду першої інстанції, однак з ОСОБА_1 стягнуто заборгованості за кредитним договором, не підтверджена наявність заподіяної позивачу шкоди та причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача, а тому суд вважає за належне позовну заяву ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та стягнення шкоди залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 81, 1166, 1167, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та стягнення шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька