Справа № 465/6614/18 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3338/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремета Н.О.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданою іншою особою,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 7 254, 92 грн. та моральну шкоду а розмірі 14 509,84 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом другої групи.

ОСОБА_1 , 13.04.2018 р. приблизно о 20:00 год. перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесла позивачці удари рукою та ногою по обличчі та вниз живота.

Проти відповідачки порушено кримінальну справу та вироком по справі №465/2915/18 останню визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів, що складає 510 грн.

Сума матеріальних збитків складається із сум витрат усіх чеків на ліки, понесених позивачкою від завданих ушкоджень і струсу мозгу. В результаті дій відповідачки, позивачка булого госпіталізовано на 7 днів. Сума матеріальних збитків становить 7 254, 92 грн. і складається виключно із коштів, які позивачка потратила на відновлення стану свого здоров`я після злочину.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивачка вказує на те, що вона пережила як моральні так і фізичні страждання, а тому просить відшкодувати їй кошти у подвійному розмірі від завданої матеріальної шкоди, що в свою чергу становить 14 509, 84 грн.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої іншою особою, - задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1 ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) завдану майнову шкоду розмірі 7 254,92 грн.

Стягнуто користь ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1 ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) завдану моральну шкоду розмірі 5000 грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що нею було завдано шкоду позивачці в результаті самозахисту, умислу завдати їй шкоди вона немала. Також звертає увагу, що в день слухання кримінальної справи позивач не виявляла жодних претензій до неї. Звертає увагу на відсутність доказів в підтвердження необхідності позивачці медикаментів і допоміжних медичних матеріалів. Вважає матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_3 в даній справі недоведеною. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 вересня 2020 року і повернути справу в суд першої інстанції на новий розгляд іншим складом суду.

12 квітня 2021 року від адвоката Леонтьєва О.В., представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити з підстав її безпідставності. Вважає заперечення скаржника обставин заподіяння шкоди тілесних ушкоджень безпідставними виходячи вироку, постановленого відносно відповідача.

15 квітня 2021 року від адвоката Леонтьєва О.В., представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання, однак дане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. З клопотанням про розгляд справи з повідомлення учасників справи жодна із сторін не зверталася.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15 квітня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 26 квітня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що позивачкою доведено факт завдання їй відповідачкою матеріальної шкоди в розмірі 7254,92 грн. Суд враховуючи характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що згідно Вироку Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2018 року у справі №465/2915/18 ОСОБА_1 13.04.2018 приблизно о 20:00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесла ОСОБА_2 удари рукою та ногою по обличчі та вниз живота. Відповідно з висновком експерта від 11.05.2018 №140/18 у потерпілої виявлено синець на чолі та садна на стегні справа.

Крім того, згідно вказано вироку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно виписки із карти стаціонарного хворого №3945 від 20 квітня 2018 року, ОСОБА_2 , інвалід другої групи, дата госпіталізації 13.04.2018 р. 20.04.2018 року перебувала із діагнозом струс головного мозгу, забій м`яких тканин лобової ділянки. Тупа травма живота, Забійні садна стегнової ділянки справа.

Таким чином, дана виписка є належним та допустимим доказом в підтвердження завдання ОСОБА_1 шкоди здоров`ю ОСОБА_2 в результаті конфлікту між ними, який виник 13 квітня 2018 року приблизно о 20.00 год., у зв`язку з чим ОСОБА_1 була притягнута до відповідальності на підставі вироку Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2018 року у справі №465/2915/18.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний звязок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Судом встановлено, що згідно наданих доказів позивачем, а саме наявних у матеріалах справи квитанції, останній було завдано матеріальної шкоди в розмірі 7 254,92 грн. в свою чергу, доводи, наведені відповідачем нічим не підтверджуються та є безпідставними.

З наявних в матеріалах справи фотокопій квитанцій в підтвердження завдання матеріальної шкоди відповідачем позивачу, вбачається завдання матеріальної шкоди в межах суми заявленого позову 7254,92 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що загальна сума згідно долучених квитанцій становить 8026,19 грн, однак позивач просить відшкодувати шкоду в межах суми 7254,92 грн, тобто не по усіх квитанціях, в зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що суд стягнув з відповідача вартість засобів контрацептиви та мінеральної води «Трускавецька».

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обставин даної справи, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачка зазнала моральних страждань в наслідок неправомірних дій відповідачки, і розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом в сумі 5000 грн. для відшкодування відповідачкою - позивачці є достатнім та справедливим.

ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що вчинені нею дії щодо ОСОБА_2 13 квітня 2018 року о 20:00 год. не стали причиною виникнення у останньої шкоди здоров`я.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.О.Шеремета

Н.П. Крайник