РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/369/21

Провадження № 2/293/517/2021

19 квітня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді - Проценко Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання -Тишкевич К.Б.,

розглянувши в залі суду в смт Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором SAMDN4070 від 27.02.2019 у розмірі 83890,52 грн., яка виникла станом на 13.01.2021 та судові витрати у розмірі 2270 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 17.11.2006 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість.

27.02.2019 банк та відповідач підпили Додаткову угоду, відповідно до умов якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п.1.3 Додаткової угоди.

У разі порушення клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п.1.5 Угоди, вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п.1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачена п.1.4 Угоди. Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що у разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п.1.5.2 Угоди та / чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена п.1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачена п.1.4 Угоди не поширюються.

Вказує, що сторони при укладанні Кредитного договору керувались ч.1ст.634 ЦК України.

Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, копією Додаткової угоди, випискою по рахунку.

Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов Договору, в зв`язку з чим станом на 13.01.2021 утворилась заборгованість у розмірі 83890,52 грн., яка складається з наступного:

17,49 грн. заборгованість за кредитом;

2143,97 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

0,00 - заборгованість за комісією,

81729,06 грн. - заборгованість за пенею.

На думку позивача, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому просить стягнути вказану суму заборгованості в судовому порядку.

ІІ. Процедура та позиції сторін.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.28).

Представник позивача разом із позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просив позов розглянути без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «Приватбанк» відсутні. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду у разі виникнення обставин, визначених ч.1 ст.280 ЦПК України (а.с.23).

15.03.2021 відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи для надання додаткових доказів (а.с.33).

31.03.2021 відповідач подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (39-44). Копія відзиву направлена позивачеві 31.03.2021(а.с.45), яку останній отримав 05.04.2021 (а.с.46). На обґрунтування своїх заперечень, викладених у відзиві, відповідач, зокрема, вказала, що банком не надано належних та допустимих доказів отримання нею кредитів. Надані розрахунки заборгованості та виписки по рахунках не являються документами, котрі підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Вказує, що до позовної заяви додано копію додаткової угоди від 27.02.2019, в якій відсутній її особистий підпис, а тому вона не може бути врахована судом як доказ, котрий підтверджує обставини, на які посилається банк. Вказує на необґрунтованість нарахованих банком штрафних санкцій, оскільки вони в декілька тисяч разів перевищують розмір заборгованості по тілу кредиту (а.с.42). Посилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України зазначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Вважає також неправомірним нарахування процентів, оскільки були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, починаючи з 26 серпня 2019 року є безпідставними і не можуть бути стягнуті. Крім того, на думку відповідача не може бути стягнута і пеня, оскільки остання не лише не передбачена Умовами та Правилами надання банківських послуг, а й не передбачена умовами Додаткової угоди.

12.04.2021 представник позивача подав до суду заяву, в якій просив відкласти судове засідання, призначене на 13.04.2021 у зв`язку з необхідністю отримання додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі. Разом з тим встановлено, що відзив позивачем отримано 05.04.2021 (а.с.46) та у встановлені судом строки відповідь на відзив до суду не надійшла.

Ухвалою суду від 13.04.2021 розгляд справи відкладено на 19.04.2021.

19.04.2021 сторони в судове засідання не з`явились. Позивач на момент розгляду справи в суді не надав жодних додаткових доказів та пояснень. Відповідач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Вказала, що позов не визнає, просила відмовити в його задоволенні (а.с.56).

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на те, що сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, норми права, застосовані судом, оцінка доказів, мотиви та висновки суду

Судом установлено, що АТ КБ «Приватбанк», звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 17.11.2006, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, як видно з матеріалів справи позивачем надано до позову заяву (без вказівки про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг), яка підписана ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» 17.11.2006 (а.с.6). В заяві (зворотній бік а.с.6) зазначено про те, що клієнт ознайомився та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та погодився з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У вказаній заяві в графі «кредитна картка» вказано: тип карки 414960533, сума кредитного ліміту 250 грн., базова процентна ставка 36 процентів з розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідно до змісту Додаткової угоди до Договору № SAMDN4070 від 27.02.2019 АТ КБ "Приватбанк", іменований надалі "Банк" та ОСОБА_1 , іменований надалі "Клієнт", разом іменовані "Сторони", з метою створення сприятливих умов для виконання Клієнтом зобов`язань за кредитним договором SAMDN4070 від 01.11.2006 (далі - "Договір"), уклали Додаткову угоду (далі - Угода), відповідно до умов якої Сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання цієї Угоди складає 102427,73 грн. (п.п.1.1 Угоди).

Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання Клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені яка зазначена в п.1.2 Додаткової угоди, а саме здійснює прощення пені на 78257,57 грн. та штрафу на 3479,89 грн. (п.п.1.2 Угоди).

У відповідності до п.п.1.3-1.5.2 Додаткової угоди строк повернення кредиту до 25.08.2019. Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01 %. Клієнт зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на карту № НОМЕР_1 у такому порядку: Клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору у розмірі не менше 3104 грн., у строк не пізніше 27.02.2019. Подальше погашення заборгованості здійснюється Клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 2931,04 грн. до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 2931,07 грн.

Згідно умов 1.7.3 Додаткової угоди, кошти, отримані від Клієнта, а також від інших уповноважених органів/осіб, для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовується на відшкодування простроченого тіла кредиту, далі-прострочених процентів, далі - тіла кредиту, далі процентів, далі - простроченої комісії, далі-пені, далі - судових витрат, далі штрафів (а.с.7).

До вказаної угоди додано також графік погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 6 місяців від 27.02.2019 (а.с.8), розрахунок заборгованості за договором SAMDN4070 від 27.02.2019 (а.с.5), виписки по рахунках (а.с.9-12).

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ч.6 цієї ж статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору частково вносила платежі на погашення заборгованості, а всього на загальну суму 12980,70 грн. (3138,96+4287,88+5553,86).

Як видно з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку перший внесок відповідачем було здійснено 27.02.2019 у розмірі 3104 грн., тобто як це було передбачено умовами Додаткової угоди (п.п.1.5.1), наступний платіж відповідачем було внесено 22.03.2019, та останній платіж було здійснено 02.12.2019, тобто з порушенням строків визначених графіком погашення.

Разом з тим, суд звертає увагу на порушення договірних зобов`язань самим позивачем, оскільки, всупереч умов п.1.7.3 Додаткової угоди всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за договором були спрямовані на погашення пені та процентів, а не тіла кредиту.

У відзиві на позовну заяву відповідач, зокрема, вказує, що до позовної заяви додано копію Додаткової угоди від 27.02.2019, в якій відсутній її особистий підпис, а тому вона не може бути врахована судом як доказ, котрий підтверджує обставини, на які посилається банк.

Однак, суд не приймає до уваги вказані ОСОБА_1 посилання, оскільки в судовому засіданні остання надавала пояснення, що підписувала якусь угодупро реструктуризацію боргу та частково вносила платежі на погашення заборгованості. Проте, у зв`язку з тим, що її батько захворів на онкозахворювання, в подальшому не змогла погасити борг.

Щодо посилань відповідача на неправомірність нарахування процентів, оскільки були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, починаючи з 26 серпня 2019року, та не були визначені в анкеті та умовами договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до умов Додаткової угоди строк повернення кредиту встановлено до 25.08.2019, відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%, що відповідає поданому банком розрахунку (а.с.5). Отже, позивачем доведено обґрунтованість нарахованих відсотків у розмірі 2143,97 грн. При цьому, як видно з розрахунку відсотки після закінчення строку договору не нараховувались.

Разом з тим, суд приймає до уваги посилання відповідача на необґрунтованість нарахованої пені, оскільки остання не лише не передбачена в заяві від 17.11.2006, але й не обумовлена в самій Додатковій угоді до договору SAMDN4070 від 27.02.2019. Згідно розрахунку банку заборгованість за тілом кредиту становить 17,49 грн., при цьому сума штрафних санкцій (пені) становить 81729,06 грн.

Досліджуючи наявні докази у справі, суд звертає увагу на те, що розрахунок не містить розгорнутого обрахунку заборгованості за простроченою пенею з посиланням на відповідні пункти основного кредитного договору № SAMDN4070 від 01.11.2006 (Додаткової угоди до нього від 27.02.2019). Зокрема, не надано належних доказів того, з чого виходив позивач: вказуючи у розрахунку станом на 27.02.2019 залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 52,45 грн.; встановлюючи ставку пені за порушення строків розрахунків у розмірі 0,24; чим підтверджено загальний залишок заборгованості за процентами в сумі 6431,85 грн. та 87282,92 грн. загального залишку пені за порушення строків розрахунків; в результаті не доведено чим підтверджується заборгованість станом на 13.01.2021 при нарахуванні пені в розмірі 81729,06 грн. Виписки по рахунках, які позивач долучив до матеріалів справи (а.с.9-12) теж не містять підтверджуючих даних, які б свідчили про обґрунтованість заявленої пені саме у сумі 81729,06 грн. при наявності початкового тіла кредиту за основним кредитним договором у сумі 52,45 грн., станом на момент укладання Додаткової угоди до Договору № SAMDN4070 від 01.11.2006, який, між іншим, суду в якості доказу надано не було.

У зв`язку з викладеним, суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість нарахованої пені, за відсутності належних та допустимих доказів.

Слід зазначити, що законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій. Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі N 908/1501/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84186873).

Виходячи із встановлених фактичних обставин цієї справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в розмірі 2161,46 грн., з яких: 17,49 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2143,97 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом.

VІ.Розподіл судових витрат

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 58,49 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 525, 526, 549, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 19, 76-83, 133, 141, 247, 258-259, 263-265,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», адреса місця знаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д,, , р/р НОМЕР_3 , МФО 305299 заборгованість за кредитним договору №SAMDN4070 від 27.02.2019, станом на 13.01.2021 у сумі 2161,46 грн., яка складається з 17,49 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 2143,97 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом, а також 58,49 грн. судового збору, що разом складає 2219 (дві тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень 95 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Головуюча суддя Л.Й. Проценко