Постанова

Іменем України

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 569/1706/16

провадження № 61-1908св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року у складі судді Панас О. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у складі колегії суддів Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 25 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL4087. Умови, порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати оформлюються додатковими угодами до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємними частинами цього договору.

25 квітня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № ВL4087/ ВL4087-KL+ , відповідно до якої банк встановив ліміт позичальнику за кредитною лінією в сумі 150 000 ,00 доларів США, а позичальник прийняв та зобов`язався належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитною лінією у порядку та на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді. Строк повернення кредитного ліміту сторони визначили 01 квітня 2028 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що виникли з Додаткової угоди № ВL4087/ ВL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року між кредитором та ОСОБА_2 25 квітня 2008 року було укладено договір поруки № 4087/1.

Відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання перед банком.

03 червня 2015 року відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були надіслані досудові вимоги щодо сплати простроченої заборгованості за кредитним договором у сумі 66 243,24 доларів США, з яких: 56 016,15 доларів США прострочена заборгованість, 5 054,45 доларів США - відсотки, нараховані за користування кредитними коштами, та 5 172,67 доларів США штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань.

Відповідачі вказаних вимог не виконали, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з позовом, в якому просив суд: стягнутисолідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по додатковій угоді № ВL4087/ ВL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року в загальній сумі 83 409,55 дол. США, яка складається з заборгованості по сумі кредиту 56 016,15 доларів США, відсотків 124,59 доларів США, пені 27 268,81 доларів США.

Короткий зміст судових рішень

РішеннямРівненського міського суду від 10 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк», заборгованість по додатковій угоді № BL4087/BL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL4087 від 25 квітня 2008 року в сумі 61 070,60 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що банк пред`явив позов до поручителя у межах шестимісячного строку після пред`явлення досудової вимоги. Після направлення відповідачам письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, тому позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів відсотків за кредитним договором.За вказаних обставин стягненню підлягає 56 016,15 дол. США - простроченої заборгованості за кредитом, 5 054,45 дол. США - відсотки за користування кредитним коштами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року та на постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 року поновлено строк на касаційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи.

У квітні 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2021 справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просить суд оскаржувану постанову скасувати повністю, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до підпункту 3.1.1 Генерального договору позивач має право аналізувати кредитоспроможність третьої особи, таким чином, перед пролонгацією ліміту кредитної лінії на наступні 12 місяців ,банк зобов`язаний був перевірити фінансовий стан ОСОБА_1 , однак банк цього не зробив. У рішенні від 15 вересня 2016 року у справі № 569/7201/16-ц було встановлено, що фінансовий стан фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 погіршився. ОСОБА_1 не мав будь-яких доходів з 14 квітня 2006 року до 22 вересня 2015 року крім доходів від здійснення підприємницької діяльності. Враховуючи те, що фінансовий стан ОСОБА_1 погіршися в жовтні 2010 року, відповідно до пункту 3.2 кредитного договору ліміт кредитної лінії не був автоматично пролонгований 31 травня 2011 року і відповідно до пункту 2.2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язаний був повернути всю суму кредиту 31 травня 2011 року. Таким чином, строк кредитування по додатковій угоді від 25 квітня 2008 року до Генерального договору від 25 квітня 2008 року сплив 31 травня 2011 року, відповідно банк не мав права нараховувати проценти та неустойку після 31 травня 2011 року. Відповідно порука припинилась 01 грудня 2011 року.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до ОСОБА_1 із вимогою про сплату процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України, позовна заява не містить вимоги про стягнення процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів 27 268,81 доларів США підвищених відсотків, при цьому в позові зазначено, що розрахунок підвищених відсотків додається. Проте, матеріали справи не містять вказаного розрахунку.

Банк мав право пред`явити позов до ОСОБА_2 лише до 01 жовтня 2015 року, оскільки першу досудову вимогу банк направляв 30 березня 2015 року.

Доводи інших учасників справи

Відзив АТ «Універсал Банк» на касаційну скаргу мотивовано тим, що твердження ОСОБА_1 про обов`язок банку перевіряти фінансовий стан позичальника не відповідають фактичним обставинам справи та укладеним між сторонами договором, яким лише передбачено право, а не обов`язок банку перевіряти фінансовий стан позичальника ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 . Загалом доводи касаційної скарги є необґрунтованими та зводяться до переоцінки встановленим доказам.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 25 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_1 був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL4087 ( а.с.4-7).

Згідно п. 1.1.1 Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього Договору оформлюються додатковою угодою до цього Договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною цього Договору.

На підтвердження своїх зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року сторони 25 квітня 2008 року уклали Додаткову угоду № ВL4087/ ВL4087-KL+, відповідно до якої банк встановив ліміт позичальнику за Кредитною лінією в сумі 150 000 ,00 доларів США, а Позичальник прийняв та зобов`язався належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитною лінією у порядку та на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді.

Відповідно до п. 3.4 Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року позичальник зобов`язується: п. 3.4.1 дотримуватись цільового використання кредитних коштів за цілями, зазначеними в Індивідуальних угодах, п. 3.4.2. У строк, визначений цим договором та окремими Індивідуальними угодами, виконати свої зобов`язанню по своєчасному поверненню заборгованості Позичальника перед Банком, а також сплачувати плату за кредитні послуги на рахунок Банку відповідно до умов цього договору та Індивідуальних угод, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.3 Додаткової угоди № ВL4087/ ВL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року погашення грошових зобов`язань позичальника повинно здійснюватись наступним чином: другого робочого дня кожного поточного місяця мають бути сплачені проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов Генерального договору та цієї Індивідуальної угоди, не пізніше 01 квітня 2028 року позичальник зобов`язується погасити всю суму кредиту, наданого в межах вищевказаного ліміту кредитної лінії, згідно умов Генерального договору та даної Індивідуальної угоди (а.с.8).

За користування кредитними коштами, відповідно до п. 5.1 Додаткової угоди ВL4087/ ВL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року у межах встановленого строку кредитування встановлена процентна ставка в розмірі 14 % річних. Згідно з п. 5.2. Додаткової угоди № ВL4087/ ВL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року за користування кредитними коштами понад строк кредитування, встановлений Генеральним договором/індивідуальною угодою Банк додатково нараховує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті.

Відповідно до п. 3.2 Додаткової угоди передбачено, що кожні 12 місяців від дати встановлення ліміту кредитної лінії банк має право переглядати такий ліміт та відповідно зменшити його та/або призупинити надання кредитних коштів або збільшити ліміт кредитної лінії в односторонньому порядку.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що виникли з Додаткової угоди № ВL4087/ ВL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року між кредитором та ОСОБА_2 25 квітня 2008 року було укладено договір поруки № 4087/1, відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Додаткової угоди № ВL4087/ ВL4087-KL+ від 25 квітня 2008 року, укладеної між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому ( а.с.12-13).

Згідно п. 1.2 Договору поруки поручитель засвідчив, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними.

Відповідно до п. 1.4. Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно п. 1.3. Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним Договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного Договору.

Згідно п. 6.1 Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року банк, керуючись чинним законодавством України, зокрема ст. 611 ЦК України, має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань, серед іншого у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за цим Договором.

03 червня 2015 року банком відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були надіслані вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 243,24 дол. США, з яких: 56 016,15 дол. США прострочена заборгованість, 5 054,45 дол. США - відсотки, нараховані за користування кредитними коштами, та 5 172,67 дол. США штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань, про отримання якого підтверджують повідомлення про вручення поштового відправлення №5306 009819 5 та № 35 9 від 12 червня 2015 року, яке було отримане 09 червня 2015 року ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 . За вказаними вимогами банк вимагав від позичальників, з моменту отримання цієї вимоги, негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, відсотки, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги ( а.с.201,202).

Відповідач ОСОБА_1 з часу виникнення заборгованості частково вносив платежі в 2012, 2013 2014 роках.

Рішенням Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою - відмовлено ( а.с.68-69).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що банк пред`явив позов до поручителя у межах шестимісячного строку після пред`явлення досудової вимоги. Після направлення відповідачам письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, тому позивач втратив можливість нарахувати відсотки за кредитним договором. За вказаних обставин стягненню підлягає 56 016,15 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом та 5 054,45 дол. США - відсотки нараховані за користування кредитним коштами.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаними висновками з огляду на наступне.

Щодо припинення договору поруки

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 2.3 додаткової угоди до генерального договору від 25 квітня 2008 року не пізніше 01 квітня 2028 року позичальник зобов`язується погасити всю суму кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії, згідно умов Генерального договору та цієї Індивідуальної угоди.

Відповідно до пункту 4.2 договору поруки від 25 квітня 2008 року сторони визначили, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Судами було встановлено, що банк відповідно до пункту 6.1 Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL4087 від 25 квітня 2008 року та статті 1050 ЦК України реалізував своє право пред`явити досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, шляхом направлення 03 червня 2015 року відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 243,24 дол. США. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про те, що строк дії основного зобов`язання за спірним кредитним договором було змінено банком, шляхом пред`явлення вказаної досудової вимоги.

Так, судами було встановлено, що вказану досудову вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали 09 червня 2015 року, таким чином строк дії основного зобов`язання за кредитним договором сплив 10 липня 2015 року, відповідно шестимісячний строк за договором поруки сплив 10 січня 2016 року.

Разом з тим, судами невірно було встановлено дату сплину шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України.

З даним позовом до суду банк звернувся 10 лютого 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку на пред`явлення позову до поручителя. За вказаних обставин, порука ОСОБА_2 припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Суди на вказане не звернули увагу, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів.

Щодо наявності заборгованості по кредиту

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначав, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 56 016,15 доларів США. Про вказаний розмір заборгованості банк повідомляв позичальника і у досудовій вимозі.

На підтвердження вказаного розміру заборгованості позивачем було надано суду розрахунок заборгованості станом на 08 лютого 2016 року.

Судами не було встановлено, що відповідач на підставі первинних бухгалтерських документів спростував наявність заборгованості по кредиту у розмірі 56 016,15 доларів США.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що відсутня заборгованість за кредитним договором, оскільки він у період з 02 червня 2011 року до 02 листопада 2014 року сплатив на користь позивача відсотки у розмірі 58 034,21 доларів США не заслуговують на увагу, оскільки як зазначив сам скаржник, вказані кошти ним були сплачені на погашення відсотків, а не тіла кредиту.

За таких підстав суди дійшли правильних висновків про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 56 016,15 доларів США.

Щодо підстав стягнення відсотків

Суди дійшли правильного висновку, що після направлення відповідачам письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахувати відсотки за кредитним договором.

Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, банк має право пред`явити вимогу щодо стягнення з позичальника заборгованості за відсотками, які були нараховані за користування кредитом станом на день закінчення строку дії основного зобов`язання, тобто станом на 10 липня 2015 року.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, який було надано до суду банком вбачається, що банк наводить розрахунок відсотків за користування кредитом розмір яких станом на липень 2015 року складає 0,00 доларів США, тобто заборгованість по відсотках відсутня.

Загальний розмір відсотків, який просив стягнути банк з відповідача станом на 08 лютого 2016 року складав 124 доларів США. Заяв про збільшення позовних вимог в частині відсотків за користування кредитом матеріали справи не містять.

Окремо банк надав суду розрахунок пені, розмір заборгованості якої станом на липень 2015 року складав 26 767,71 доларів США.

У позовній заяві позивач зазначив, що 27 268,81 доларів США складають підвищені відсотки, однак із розрахунку, що підтверджується, звукозаписом судового засідання від 27 серпня 2016 року вбачається, що 27 268,81 доларів США є пенею.

Таким чином, суди необґрунтовано стягнули з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитом у загальному розмірі 5 054, 45 доларів США, оскільки станом на липень 2015 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом відповідно до розрахунку заборгованості була відсутня.

Доводи касаційної скарги відносно того, що банк зобов`язаний був перевіряти фінансовий стан ОСОБА_1 , однак банк цього не зробив, тому кредитний ліміт кредитної лінії не був автоматично пролонгований 31 травня 2011 року, відповідно і строк кредитування сплинув 31 травня 2011 року, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 3.1.1 Генерального договору банк має право аналізувати кредитоспроможність позичальника, вносити пропозиції про подальші відносини з позичальником. Відповідно до пункту 3.4.3 Генерального договору позичальник зобов`язаний письмово повідомляти банк про зміну будь-яких даних щодо особи позичальника та повідомляти про виникнення будь-яких інших обставин які можуть вплинути на виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Таким чином, умовами Генерального договору лише передбачено право, а не обов`язок банку перевіряти фінансовий стан позичальника ОСОБА_1 , та обов`язок останнього повідомляти про будь-які зміни які можуть вплинути на виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Судами не було встановлено, що ОСОБА_1 повідомляв банк про зміни в майновому стані та надавав свої пропозицій щодо зміни у виконанні кредитного договору.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 про складний майновий стан фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки спірний кредитний договір було укладено з фізичною особою ОСОБА_1 , а не фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Факт неповернення кредитних коштів, наданих позичальнику в межах ліміту кредитної лінії не свідчить про припинення строку дії договору. Окрім того, судами було вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з часу виникнення заборгованості у 2011 році частково вносив платежі у 2012-2014 роках, що свідчить про визнання ним умов кредитного договору, відповідно вказане переривало строк позовної давності.

Доводи касаційної скарги відносно того, що дія кредитного договору припинилась внаслідок направлення кредитором на адресу позичальника листа від 30 березня 2015 року за вих. № 0864/ЗГО не заслуговують на увагу, оскільки суди дійшли правильних висновків, що даний лист не є досудовою вимогою відповідно до статті 1050 ЦК України. Даним листом позичальник повідомлявся про припинення надання кредитних коштів по Додатковій угоді, тобто позичальнику по мірі повернення раніше наданих коштів (траншів) ліміт кредитної лінії в подальшому не поновлювався. В даній вимозі банк не вимагав достроково погасити кредит, а лише вимагав про сплату поточної заборгованості ( а.с. 127).

Доводи касаційної скарги, відносно того, що позивач не звертався до ОСОБА_1 із вимогою про сплату процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не було заявлено вказаних вимог у цій справі.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, а судами допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК щодо законності й обґрунтованості.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом слід задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 56 016,15 доларів США.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом відмовити.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційною задоволеним позовним вимогам 67% із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем за подання позовної заяви у розмірі 21 748,36 грн. (56 016,15 дол.США/83 409,55 дол. СШАх100%=67%); (32 460,25х67% =21 748,36 грн).

З урахуванням того, що на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню 33% від суми понесених ним судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарги ( 48 690,38 грн+3 250х33%=17 140,20 грн), тому шляхом зарахування, остаточно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягають стягненню 4 608,16 грн, понесених судових витрат.

Керуючись ст ст 141, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ін НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 56 016, 15 доларів США.

У решті позовних вимогвідмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» понесені ним судові витрати у розмірі 4 608,16 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров