Справа 556/416/21
Номер провадження 2/556/184/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2021.

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі :

головуючої судді Іванків О.В.

при секретарі Кньовець Н.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Антонівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Антонівської сільської ради Володимирецького району про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1991 року проживає у вказаному будинку, і з того часу на протязі 28 років користується житлом без будь-чиїх заперечень, утримує його у належному стані, несе усі витрати пов`язані з володінням і користуванням. В даний час підтвердити право власності інакше, ніж в судовому порядку, позивач не може.

Вказаний позов ОСОБА_1 надійшов до Володимирецького районного суду 05.03.2021.

09.03.2021 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач подав заяву в якій підтримала позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача Гребень О.С. надала письмову заяву, в якій визнала позов та клопотала про розгляд справи без участі представника сільської ради.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні письмовими доказами достовірно доведено, що позивач з 1991 року безперешкодно, відкрито та добросовісно володів та користувався житловим будинком АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_1 зареєстрований у вказаному будинку з 13.02.1989, що підтверджується паспортом позивача серії НОМЕР_1 .

З довідок виданих виконавчим комітетом Антонівської сільської ради №163-169 від 28.01.2021 вбачається, що ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю проживає в будинку АДРЕСА_1 , починаючи з 1991 року

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем електроенергії у вказаному будинковолодінні згідно договору про користування електричною енергією, що підтверджується копіями рахунків та чеками за період з лютого 2015 року по грудень 2020 року.

Частинами 1, 4 ст.344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо).

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

По-четверте, необхідною умовою є відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При цьому, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні ; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Позивачем доведено наявність всіх вказаних умов, що є підставою для задоволення позову.

Як вже зазначалось, сторони визнали відкритий та безперервний характер володіння будинком, оскільки позивач проживала в цьому будинку постійно, з 1991 року, і про дану обставину було відомо як відповідачу, так і стороннім особам. Позивач продовжує володіти житловим будинком і на час судового розгляду справи.

При цьому суд констатує, що ОСОБА_1 ставиться до житлового будинку, як до свого власного - безперешкодно володіє ним, утримує, здійснює капітальний та поточний ремонт будівлі. Ці обставини підтверджуються, оглянутими в судовому засіданні письмовими доказами. Позивач оплачував спожиту електроенергію, при цьому особовий рахунок був відкритий саме на ОСОБА_1 , що також підтверджується письмовими доказами.

Також підтверджено і безтитульність володіння ОСОБА_1 житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" №2482-ХП від 19.06.1992 року, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Як вбачається зі ст..ст.5,8 цього ж Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках), при цьому квартира (будинок) передається у спільну часткову чи в спільну сумісну власність.

Таким чином, позивачі, як особи, які користувались житлом, набули право на його приватизацію в рівних частках, однак не мають змогу скористатись вказаним правом, оскільки документи про належність житлового будинку місцевій раді відсутні.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов ОСОБА_1 визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається зі ст.205 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Прийняття такого рішення можливе і у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до положень ч.3 ст.200 ЦПК України.

З урахуванням сукупності вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 , який в 1991 року добросовісно заволодів нерухомим майном - житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_1 - і продовжує відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном протягом 28 років, набув права власності на це майно, у зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.344 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Стягнути Антонівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У відповідності до п.15.5) розділу Х111 Прикінцеві положення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча:

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області 26 вересня 2000 року.

Відповідач - Антонівська сільська рада Володимирецького району Рівненської області адреса: с. Антонівка, Володимирецького району Рівненської області, .