Справа № 369/3328/21
Провадження №4-с/369/73/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

секретаря Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), головний державний виконавець Тарасенко Вадим Олексійович на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням суду зобов`язано його не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення його та членів його сім`ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист та постановою державного виконавця від 06 березня 2013 року відкрито виконавче провадження. 23 січня 2020 року відповідно до постанови державного виконавця виконавче провадження було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Також за постановою старшого державного виконавця Тарасенко В.О. від 11 лютого 2021 року з нього стягуються витрати виконавчого провадження в розмірі 12 000 грн. та стягнено мінімальний розмір витрат виконавчого провадження в розмірі 369 грн. На підставі цих постанов були відкриті відповідно виконавчі провадження. Вказав, що оскаржувані постанови він отримав лише 17 лютого 2021 року та оскаржив їх до Київського окружного суду, але його скарга повернута з роз`ясненням його права звернутись до суду, який видав виконавчий документ. Тому строк пропущений ним з поважних причин.

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження вказав, що дані постанови прийняті виконавцем через рік після завершення виконавчого провадження. Не містять обґрунтування стягуваних сум. При виконанні рішення суду про виселення державними виконавцями не вжито жодних заходів примусового характеру для реального виконання рішення суду. Прийняті постанови суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження» та порушують його права. Також зазначив, що про рішення суду та виконавче провадження щодо виселення йому нічого не було відомо. В квартирі він не проживає та не проживав.

Просив суд поновити строк на подання скарги; визнати протиправними та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 12000 грн. від 11 лютого 2021 року у виконавчому провадженні №37011235 та постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369 грн. від 11 лютого 2021 року у виконавчому провадженні №37011235.

Ухвалою судді від 12.03.2021 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судове засідання 26.03.2021 ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник скаржника подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги підтримав у повному обсязі.

Представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та головний державний виконавець Тарасенко В.О. в судове засідання 26.03.2021 не з`явилися. На вимогу суду направлено копії матеріалів виконавчого провадження №37011235. Просили слухати справу в їх відсутність та відмовити в задоволенні скарги.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оскільки, відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно п. а ч.1 ст.449ЦПК України скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця може бути подана у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 вказав, що оскаржувані постанови ним отримані 17 лютого 2021 року і подано позовну заяву в порядку адміністративного судочинства. Але його позов було повернуто з роз`ясненням порядку оскарження таких постанов.

Так, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тарасенка Вадима Олексійовича про визнання протиправними та скасування постанов повернуто позивачу. При цьому в ухвалі судом зазначено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження виключно до суду, який видав виконавчий документ. Спори ж, пов`язані з виконанням цих постанов, оскаржуються до адміністративного суду.

У подальшому вже 12 березня ОСОБА_1 подав до суду скаргу на постанови державного виконавця. Тому дані причини є поважними.

Крім того, суд зважає, що 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ.

Постановами Кабінету Міністрів України встановлюється карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на певний термін на території, зокрема, м.Києва, із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовжують на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задоволити клопотання скаржника та поновити пропущений строк на звернення до суду із даною скаргою.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З єдиного реєстру судових рішень вбачається, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2012 року зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 та членів його сім`ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

На виконання вищезазначеного рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області 19 лютого 2013 року видано виконавчий лист №2-3376.

За ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та

зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області від 06 березня 2013 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 та членів його сім`ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

На час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» 1999 року. Відповідно до ст.30 державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення

немайнового характеру - у двомісячний строк.

Ст.78 встановлено, що державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку,

встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити

боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час

виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення. Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим

приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням

органів внутрішніх справ з обов`язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов`язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Як в Законі України «Про виконавче провадження» 1999 року (ст.11), так і в новому законі (ст.18) встановлюється обов`язок виконавця вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, при здійсненні примусового виконання виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що виконавець наділений досить широким спектром повноважень, як в чинному законі, так і в законі 1999 року.

З направлених копій матеріалів виконавчого провадження №37011235 встановлено, що після відкриття виконавчого провадження було прийнято (у зв`язку з утворенням Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) та утворення відповідного відділу) постанову про передачу виконавчого провадження (постанова від 23 січня 2020 року) та постанову про прийняття виконавчого провадження (постанова від 23 січня 2020 року). У подальшому головним державним виконавцем прийнято постанову від 28 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Інших даних щодо примусових заходів в даному виконавчому провадженню відсутні.

За ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження №37011235 встановлено, що постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) від 11 лютого 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом 12 000 грн.

Ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження №37011235 встановлено, що постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) від 11 лютого 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто мінімальний розмір витрат виконавчого провадження в розмірі 369 грн.

Дані постанови не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при примусовому виконанні судового рішення державними виконавцями не вчинено жодних дій примусового характеру, не виконувалось судове рішення взагалі в порядку, встановленому Законом, а стягувач жодного разу не звертався щодо бездіяльності державних виконавців з 2013 року. Державним виконавцем не встановлено чи проживав боржник у помешканні на час відкриття виконавчого провадження, чи судове рішення було виконано боржником добровільно до відкриття виконавчого провадження. Також суд враховує, що в даному випадку виконувалось рішення немайнового характеру, а судовий збір визначений за майнові стягнення.

Крім того, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Оскаржувані постанови не відповідають вимогам вищевказаної норми, оскільки прийняті виконавцем через рік після закінчення виконавчого провадження, що також є порушенням.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Перевіривши доводи скарги, дослідивши подані суду матеріали виконавчого провадженні, інформацію по виконавчому провадженню, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», порушують права скаржника, тому вимоги скарги підлягають до задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.12,81,141,200,206,263-265,447-453ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), головний державний виконавець Тарасенко Вадим Олексійович на дії державного виконавця задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) грн.. 00 коп..

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 мінімального розміру витрат виконавчого провадження в розмірі 369 (триста шістдесят дев`ять) грн.. 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас