Житомирський апеляційний суд
Справа №935/969/20 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т.З.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів : Талько О.Ю, Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №935/969/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування шкоди, завданої ДТП

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Пасічним Т.З. у м. Коростишів

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 01.01.2017 в с. Голубіївка Коростишівського району Житомирської області в напрямку с. Кропивня відбулася ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який перевозив в салоні автомобіля пасажирів. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2018 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11.07.2018 вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2018 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_3 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Внаслідок травм, отриманих 01.01.2017 у дорожньо-транспортній пригоді, позивач неодноразово проходив курси лікування та на даний час йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК437062. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої додав усі необхідні документи. Однак відповідач, всупереч вимогам ст.23, 24, 25, 26, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснив виплату страхового відшкодування та не відшкодував заподіяну позивачу шкоду, тому позивач просить стягнути її в судовому порядку. Крім того, на підставі ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача також пеню за весь період прострочення виплати страхового відшкодування, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного просив стягнути з ПрАТ «СК «Юнівес» 5440 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою непрацездатності, 38400 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 2192 грн. моральної шкоди, пеню в розмірі 6534,02 грн, інфляційні втрати в розмірі 229,19 грн, 3% річних - 764 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 5440 грн. на відшкодування шкоди по тимчасовій непрацездатності, 38400 грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, 2192 грн. моральної шкоди, пеню в розмірі 6534,02 грн, інфляційні втрати в розмірі 229,19 грн, 3% річних в розмірі 764 грн. та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ПрАТ «СК «Страхова компанія «Юнівес» в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що суд ухвалюючи рішення не звернув увагу на ту обставину, що на даний час ПрАТ «СК «Юнівес» не має можливості визначити розмір страхового відшкодування,пов`язаного з тимчасовою втратою непрацездатності та стійкою втратою працездатності, у зв`язку відсутністю документів, які б підвереджували трудовий статус ОСОБА_1 на момент настання ДТП, розмір втрачених ним доходів у зв`язку з ушкодженням здоров`я та доказів, які б підвереджували причинно-наслідковий зв`язок між ДТП і встановленою позивачу ІІІ групою інвалідності. Також зазначає, що рішення суду в частині стягнення пені та 3% річних є незаконним, оскільки на даний час страхова компанія не має можливості прийняти рішення про виплату страхового відшкодування через відсутність запитуваних у позивача документів. Вважає також, що судом було безпідставно стягнуто із відповідача на користь позивача суму понесених витрат на правничу допомогу, через відсутність в матеріалах справи оригіналу квитанції про оплату позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивач просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Також просив розглянути справу за відсутності сторони позивача.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 01.01.2017 в с. Голубіївка Коростишівського району Житомирської області в напрямку с. Кропивня відбулася ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який перевозив в салоні автомобіля пасажирів. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження - закритий вивих головки лівої стегнової кістки, садна грудної клітки, рани на обличчі і правої гомілки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.05.2018р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП та останньому призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», що підтверджується полісом №АК437062 (а.с.10).

Також встановлено, що внаслідок отриманих під час ДТП травм позивач неодноразово проходив курси лікування. Зокрема, з 01.01.2017 по 23.01.2017 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Коростишівська ЦРЛ ім. Д.І. Потєхіна»; з 28.02.2017 по 16.03.2017 - на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня»; з 17.10.2018 по 30.10.2018 - на стаціонарному лікуванні в КНП «Коростишівська ЦРЛ ім. Д.І.Потєхіна», що підтверджується відповідними довідками (а.с.14,15,17).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ № 102461 від 18.06.2018 року, позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання у строк до 01 липня 2019 року; дата чергового переогляду 18.06.2019 (а.с.19).

Зі змісту відповіді Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради від 27.03.2019р. №164 вбачається, що ІІІ група інвалідності позивачу вперше була встановлена 25 травня 2017 року. Інвалідність пов`язана з отриманням тілесних ушкоджень внаслідок участі в ДТП (а.с.18,19).

Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В свою чергу, страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п. 22.1 ст. 22 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 даного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1. ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: в тому числі для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Згідно частини другої ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 року був встановлений в сумі 3200 грн. Загальний період, пов`язаної з тимчасовою втратою непрацездатності позивача становив 51 день, тому розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою непрацездатності становить 5400 грн, виходячи із розрахунку: 51(3200х1/30), а розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності через встановлення ІІІ групи інвалідності - становить 38400 грн, виходячи із розрахунку: 3200х12.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яка була заподіяна позивачу ушкодженням здоров`я під час ДТП складає 2192 грн.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79,80 ЦПК України).

Встановивши під час розгляду справи, що позивачем належними, достатніми доказами підтверджено факт заподіяння шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, стійкою втратою працездатності та моральної шкоди внаслідок травм, отриманих у ДТП за участю водія забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2121, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди у визначеному позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача на даний час відсутня можливість визначити розмір відшкодування, заподіяного тимчасовою втратою працездатності, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують трудовий стаж ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки станом на дату ДТП позивач був непрацездатною особою, а тому виплата відшкодування відповідно до ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того, позивачем під час розгляду справи були надані відповідні докази, а саме: довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ № 102461 від 18.06.2018 р. та відповідь Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи Житомирської обласної ради від 27.03.2019 №164, які є достатніми доказами на підтвердження факту встановлення інвалідності позивачу внаслідок травм отриманих саме в ДТП. Доказів на спростування даних обставин представником відповідача надано не було, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно п.36.2 ст.36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Під час розгляду справи було встановлено, що 02 липня 2019 року представник ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_1 подав до страховика ПрАТ «СК «Юнівес» дві заяви на виплату страхового відшкодування, зокрема: страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 5400 грн; страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (ІІІ група інвалідності) у розмірі 38400 грн; страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою (у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю) в розмірі 2190 грн (а.с.11,12).

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування отримані відповідачем 11.07.2019 року, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.13).

Отже, після отримання вказаного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяв на виплату страхового відшкодування, страховик, відповідно до вимог п.36.2 ст. 36 вказаного Закону, в строк не пізніше 90 днів з дня їх отримання, зобов`язаний був прийняти рішення по цьому повідомленні та заявах, і у випадку визнання вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, тобто до 09 жовтня 2019 року.

Крім того, відповідно до ч.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідач не виплатив позивачу страхове відшкодування у строки передбачені законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за період з 10.10.2019 по 29.04.2020 пені, інфляційних витрат та 3% річних на загальну суму 7527,21 грн, зазначивши відповідні мотиви.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом установлено, що представником позивача на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду було надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 28 квітня 2020 року № 0179-ц; довіреність на представлення інтересів позивача від 22.02.2019; розрахунок розміру професійної правничої допомоги (правової допомоги); акт наданих послуг від 22 липня 2020 року; дві квитанції від 21 липня 2020 року та від 22 липня 2020 про оплату вказаних витрат на загальну суму 7000 грн. (а.с.29-33,52-54).

Таким чином, встановивши, що представником позивача було надано суду належні і допустимі докази на підтвердження понесення витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 7000,00 грн, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув ці витрати із відповідача на користь позивача, оскільки позов останнього було задоволено у повному обсязі.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний тест постанови складено 29 квітня 2021 року.

Головуючий Судді