Номер провадження: 22-ц/813/4855/21
Номер справи місцевого суду: 522/7388/16-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - Канікаєва Юрія Олеговича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - Канікаєв Юрій Олегович подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 08.04.2021 року з`явився представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Звєзділіна - Полішко А.Д.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Канікаєв Ю.О. приймав участь у судовому засіданні 08.04.2021 року в режимі відеоконференції.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/0044/74/62452, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США під 12 відсотків річних на строк до 08.08.2026 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно з яким перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови: мету, для якої споживчий кредит був витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку може бути виданий кредит; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з договору про надання кредиту,(перелік усіх витрат, пов`язаних з кредиту його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позивач має право або відомості про те, від кого споживач може одержувати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Позивач зазначає, що Банком вищевказані вимоги нормативних документів не були належним чином виконані при укладенні кредитного договору, у зв`язку із чим, договір кредиту підлягає визнанню недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що

зі сторони ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не було порушень при укладенні Кредитного договору і про всі умови, зазначені в Законі України «Про захист прав споживачів» Позивача було повідомлено належним чином.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як роз`яснено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1ст.215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст.ст. 536,638,1056-1 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. № 15-рп2011 роз`яснено - на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору поширюється дія ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судовим розглядом справи встановлено що, відповідно до кредитного договору №014/0044/74/62452 від 08 серпня 2006 року, Банком було належним чином повідомлено позивача ОСОБА_1 про кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений. Дана інформація міститься в письмовій формі, в умовах договору, а саме пункт 2.1 Кредитного договору - Об`єкти кредитування договору- Кредитні кошти видаються для придбання нерухомого майна.

б) форми його забезпечення: Інформація про форми забезпечення даного кредиту міститься в п. 3.5 Кредитного договору - виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором забезпечується: Договором застави/Іпотечним договором та Договором поруки. Також формам забезпечення присвячений цілий пункт 3 - Умови надання та забезпечення кредиту, де прописані особливості та умови кредитування з різними видами забезпечення.

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача. Дана інформація прописана в п. 5 Кредитного договору.

г) тип відсоткової ставки. Згідно з п. 1.4 Кредитного договору процентна ставка, на момент укладення договору становить 12 відсотків річних.

д) суму, на яку може бути виданий кредит. Згідно з п. 1.1. Кредитного договору- Сума і валюта Кредиту - кредит був виданий на суму 40000 доларів США. Орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуги з договору про надання кредиту, перелік усіх витрат, пов`язаних з кредиту його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. Згідно з п.1. Кредитного договору - До загальної сукупної вартості кредиту за цим договором входять витрати Позичальника необхідні для погашення суми кредиту, сплати процентів, сплати комісій Кредитору.

е) строк, на який кредит може бути одержаний. Згідно з п. 1.2. Кредитного договору - Строк кредиту (строк користування Кредиту) - 240 місяців, до 08 серпня 2026 року.

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Згідно п.5.1 Кредитного договору сплата позичальником щомісячного платежу до 08 числа кожного місяця та остаточне погашення отриманого кредиту до 08 серпня 2026 року та ін. Згідно з п. 1.4.3 Кредитного договору Графік повернення Кредиту та сплати інших платежів містить перелік та суми всіх Боргових зобов`язань Позичальника за цим Договором підписується обома сторонами або Кредитором (у випадках передбачених цим Договором) та є невід`ємною частиною цього Договору.

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Дана умова договору є висвітлена пунктом 7.2 Кредитного договору.

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється. Згідно з п. 1.4. Іпотечного договору від 18.08.2006 року - іпотечна вартість предмета іпотеки визначається сторонами.

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позивач має право або відомості про те, вії кого споживач може одержувати докладнішу інформацію. Тягар оподаткування за договором кредиту Позичальник не несе; Споживач має можливість одержати докладнішу інформацію за телефонами вказаними в кінці кредитного договору.

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Переваги та недоліки пропонованих схем кредитування Позичальнику були роз`яснені, про що свідчить факт укладення договору, підписи Позичальника під договором та додатками. Також в статтях 1,3 та 5 Кредитного договору розписано детально умови та порядок отримання кредиту при різних схемах кредитування.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що зі сторони ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не було порушень при укладенні Кредитного договору та про всі умови, зазначені в Законі України «Про захист прав споживачів» Позивача було повідомлено належним чином. При цьому, судом також правомірно встановлено, що ОСОБА_1 було ознайомлено з умовами та правовими наслідками підписання кредитного договору, які, як він зазначив є для нього зрозумілими, він з ними погодився, про що поставив власноручно підпис в кредитному договорі, що свідчить про досягнення домовленості про істотні умови кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладанні Кредитного договору №014/0044/74/62452 від 08 серпня 2006 року Банком було порушено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка полягає у ненаданні інформації про умови кредитування, а також у неознайомленні позивача з орієнтованою сукупною вартістю за кредитом є безпідставними, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом і наведеними вище обставинами справи.

Так, згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема мету кредиту, розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін, у зв`язку із чим Позивач ОСОБА_1 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що відповідач не ознайомив позивача з інформацією про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, оскільки в умовах кредитного договору зазначено особу та місце знаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема, порядок надання кредиту та сплати заборгованості, щомісячну суму платежу та строк внесення чергового платежу і строк його повернення, цільове використання грошових коштів, права та обов`язки сторін і їх відповідальність за невиконання умов кредитного договору.

Отже, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов та надалі частково їх виконував, що свідчить про згоду ОСОБА_1 з умовами спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про звернення позичальника до банку з приводу незрозумілості кредитного договору, несправедливості його умов, неправомірності положень цього договору, порушення прав позичальника як споживача, недостатності наданої банком інформації про умови кредитування.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги про те, що під час укладення кредитного договору було порушено положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що не призначивши судову економічну експертизу, суд позбавив позивача надати до суду докази, які б підтверджували його правову позицію є необґрунтованим, оскільки призначення експертизи в даній справі не є обов`язковим у розумінні вимог ст.105 ЦПК України, а позивач на протязі розгляду справи в суді першої інстанції не скористався своїм правом, передбаченим ст.106 ЦПК України, щодо надання висновку експерта, складеного на його замовлення, як йому було роз`яснено під час судового засідання у суді першої інстанції 30.07.2019 року (Том ІІ: а.с. 165), що підтверджується диском технічного звукозапису судового засідання від 30.07.2019 року. Висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Тому зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

З урахуванням того, що член колегії суддів, а саме суддя Сегеда С.М. у період з 12 по 20 квітня 2021 року перебував у відпустці, що підтверджується довідкою № 90д від 12 квітня 2021 року відділу кадрової роботи та управління персоналом, тому повне судове рішення виготовлене 21 квітня 2021 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Канікаєва Юрія Олеговича - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору недійсним - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.04.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда