Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драч Ю.І. ,

за участю: секретаря судового засідання Алексеєнко В.В. ,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду 08.11.2019 року з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 28 вересня 1990 року по 30 липня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

В період перебування в зареєстрованому шлюбі, сторони придбали два автомобілі - марки VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 та марки SKODA Fabia, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , право власності на які було зареєстровано за відповідачем.

На підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2015 року по справі № 295/11171/14-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року та набрало законної сили, за ОСОБА_2 (надалі - позивач) було визнано право власності, зокрема, на: 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 та 1/2 частину автомобіля SKODA Fabia, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 .

Іншим співвласником спірного майна, якому належить по 1/2 частині вказаних транспортних засобів, є відповідач.

Позивач зазначила, що відповідач одноособово володіє, користується та розпоряджається вищезгаданим майном, чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права власності, відмовляється надавати будь-який доступ до цих транспортних засобів, жодної матеріальної компенсації за таке одноособове володіння позивачу не сплачує, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

05.03.2020 року відповідачем по справі подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує щодо задоволення позову за безпідставністю, оскільки вказаними автомобілями володіють та користуються треті особи (а.с. 34-35).

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.05.2020 року в судовому засіданні провадження по справі було зупинено у зв`язку з призначенням судової автотоварознавчої експертизи.

26 червня 2020 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов висновок експерта №19/106/12-2-6809-2020 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року відновлено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 30.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засіданні позивач по справі та її представник не з`явились. Адвокатом Красовським В.М. подано повідомлення з копією Угоди від 20.04.2021 року про розірвання договору про надання правничої допомоги від 30.10.2019 року.

Представник відповідача подав до суду заяву в якій просить суд застосувати до вимог заявлених позивачем позовну давність та відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні також зазначив, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав через 3 роки та 10 місяців після того як їй стало відомо про порушення свого права.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти ти відповідні їм правовідносини.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 року встановлено, що 28.09.1990 р. Житомирський міський відділ РАЦС зареєстрував шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що сторони по справі у період перебування в зареєстрованому шлюбі придбали два автомобіля: марки VOLKSWAGEN, модель Transporter, д.н.з. НОМЕР_5 та марки SKODA, модель Fabia, д.н.з. НОМЕР_6 , право власності на які було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 вказаний вище шлюб 30.07.2012 р. був розірваний.

Також, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 року вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 та на 1/2 частину автомобіля марки SKODA, модель Fabia, д.н.з. НОМЕР_6 .

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.01.2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2015 року залишено без змін.

Так, зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що позивач ОСОБА_2 та її представник були присутні в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, а тому знали про винесене рішенням судом апеляційної інстанції.

З відбитку штампу Корольовського районного суду м. Житомира вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні 08.11.2019 року.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК).

Згідно норм ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

При цьому відповідно до ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до норм ч.3, 4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Слід зазначити, що позивач знала про порушення свого цивільного права, однак не зверталася до відповідача з письмовими вимогами про повернення майна та коштів (доказів суду надано не було).

До суду з позовом про захист порушеного права позивач звернулась через три роки та десять місяців після того як дізналась про порушення свого права, а саме постановлення ухвали Апеляційним судом Житомирської області від 18.01.2016 року. Доказів поважності пропуску строку звернення до суду не подала, відповідних заяв про поновлення пропущеного строку подано не було.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п.1 ст.32), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно дост.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи докази надані сторонами по справі, суд дійшов висновку, що позивачем пропущені строки звернення до суду з вимогами до відповідача про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні задоволенню не підлягає.

Враховуючи норму ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати покладаються на позивача по справі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 190, 256, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю. І. Драч