УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Переясловської Ю.А., за участю секретаря Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та встановлення обов`язку вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Селидівського міського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та встановлення обов`язку вчинити певні дії, яка мотивована тим, що в провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває його заява про перегляд заочного рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька у справі № 2-212/11 від 12.01.2011 року за позовом ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 03.12.2007 року у розмірі 88 608,34 доларів США, що в еквіваленті становить 709 353,98 грн. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні Мар`їнського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Виконавцем було винесено постанову про стягнення з заявника 20% заробітної плати в рахунок погашення боргу. Крім цього, заявником подано до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення, яка на теперішній час не розглянута. Вважає, що у разі не зупинення стягнення за виконавчим листом подальше можливе скасування заочного рішення суду унеможливить або значно ускладнить реалізацію поновлення його прав на повернення безпідставно стягнутих коштів. На підставі викладеного просить зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 2-212/11, виданого Ворошиловським районним судом м. Донецька, в тому числі зупинити вчинення будь-яких виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 24560005, яке проводиться Мар`їнським відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та повернути арештовані кошти у розмірі 50 579,18 грн., які були стягнуті за вказаним виконавчим документом.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву, суд прийшов до наступного.

В провадженні Селидівського міського суду Донецької області перебуває скарга ОСОБА_1 на дії Мар`їнського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яка мотивована тим, що заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька у справі № 2-212/11 від 12.01.2011 року за позовом ПАТ «УкрСибБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 03.12.2007 року позовні вимоги задоволено та стягнуто заборгованість за кредитним договором № від 03.12.2007 року у розмірі 88 608,34 доларів США, що в еквіваленті становить 709 353,98 грн.

В межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Ворошиловського районного суду м. Донецька № 2-212/11, державним виконавцем Мар`їнського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), винесено постанову від 20.10.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20% такого доходу.

Окрім цього, заявник вказує, що він не укладав з ПАТ «УкрСибБанк» жодних договорів та про судовий процес не був обізнаний, жодних документів від виконавця в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не отримував, а ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 22.01.2013 року замінено ПАТ «УкрСибБанк» на його правонаступника ТОВ «Кей-Колект», але виконавець не замінив сторону та продовжує стягнення на користь ПАТ «УкрСибБанк».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 року (справа № 752/26606/18), в якій, зокрема, зазначено, що заходи забезпечення не можуть бути застосовані під час оскарження дій приватного виконавця, оскільки такі заходи застосовуються судами під час розгляду справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про те, що в межах розгляду судом скарги на дії державного виконавця не можуть застосовуватись заходи забезпечення позову, передбачені ст. 150 ЦПК України, у зв`язку з чим подана заява про забезпечення позову в межах розгляду скарги на дії державного виконавця задоволенню не підлягає.

Вимоги поданої заяви щодо встановлення обов`язку вчинити певні дії, зокрема повернути арештовані кошти у розмірі 50 579,18 грн. задоволенню також не підлягають, оскільки нормами ЦПК України, зокрема, ст. 444 ЦПК України, визначений інший алгоритм дій заявника та прийняття відповідного процесуального рішення з цього питання.

Керуючись ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та встановлення обов`язку вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Суддя Переясловська Ю.А.