Справа № 211/4656/19
Провадження № 4-с/211/10/21
У Х В А Л А

іменем України

22 квітня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Чернушкіній Г.В.,

за участю

за відсутності сторін по справі, розглянувши в місті Кривому Розі скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Любкіної Юлії Олександрівни про арешт коштів, -

встановив:

29.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зняти арешт з рахунку, на який нараховується заробітна плата. В обґрунтування скарги зазначив, що по виконавчому провадженню ВП № 63116685 постановою від 05.11.2020 року державний виконавець наклала арешт на його рахунок, на який нараховується заробітна плата. Він звертався з письмовим проханням до начальника ДВС та просив зняти арешт з рахунку, на який нараховується заробітна плата, але отримав відмову. 17.11.2020 року він звернувся з позовною заявою до суду про зняття арешту з рахунку, однак йому відмовлено у відкритті провадження та рекомендовано звернутися до суду зі скаргою на дії держаного виконавця. Зазначив, що на примусовому виконаннї Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) знаходяться три виконавчі провадження: № 60335062 про стягнення коштів згідно судового наказу № 211/2239/18 виданого 04.06.2018 року в сумі 18718,78 грн., виконавче провадження № 61001101 про стягнення коштів згідно судового наказу № 211/4656/19 виданого 13.08.2019 року в сумі 15439,79 грн., виконавче провадження № 63116685 про стягнення коштів згідно судового наказу № 211/1639/20 виданого 14.04.2020 року в сумі 7290,82 грн. Про винесення судових наказів та відкриття виконавчих проваджень він не знав, тому що жодного повідомлення не отримував. Про накладення арешту дізнався тільки тоді, коли звернувся до банку з метою зняття з картки заробітної плати. Дії судового виконавця про накладення арешту на його майно, у вигляді поточного карткового рахунку зарплатний є незаконними та підлягають скасуванню, так як арешт не може бути накладений на єдиний засіб забезпечення життєдіяльності людини. У зв`язку з чим просив скаргу задовольнити.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року скаргу прийнято до розгляду та залучено в якості зацікавлених осіб: Комунальне підприємство «Послуга» Криворізької міської ради, Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», Комунальне підприємство «Кривбасводоканал».

У судове засідання сторони та зацікавлені особи не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені.

ОСОБА_1 до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на заявлених вимогах наполягає, просить врахувати, що про наявність в нього заборгованості він не знав, додаткових доходів не має.

Представник Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Любкіна Ю.О. проти задоволення скарги заперечувала, згідно відзиву. Зазначила, що на виконанні у Відділі перебувають три виконавчі документи видані Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпровської області на загальну суму 41449,39 гривень. Державний виконавець з метою забезпечення виконання рішення суду діяв у межах та у спосіб, визначений законодавством. Від банку та від боржника не надано достовірних доказів, що рахунок використовується виключно для зарахування пенсії, не зазначено, з якого саме рахунку він бажає зняти арешт. Отримуючи постанову державного виконавця про арешт рахунків, банк самостійно вирішує питання про можливість чи неможливість накладення арешту. Державному виконавцю невідомо, які рахунки відкритті та їх цільове призначення. Після отримання постанови державного виконавця, банк не повідомляв Відділ, що рахунок є рахунком зі спеціальним режимом використання, а лише повідомив, що постанова прийнята до виконання. Боржник має можливість отримувати заробітну плату чи пенсію іншим способом. Просили відмовити у задоволенні скарги, справу розглянути у її відсутність.

Представники заінтересованих осіб КПТМ «Криворіжтепломережа» та КП «Кривбасводоканал» до суду надали заперечення проти скарги. Просили у задоволенні скарги відмовити, оскільки боржник не виконає рішень суду, арешт майна ( коштів ) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні в Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) перебувають виконавчі провадження:

1)Виконавче провадження № 60335062 про стягнення з ОСОБА_1 коштів згідно судового наказу № 211/2239/18 виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 04.06.2018 року боргу в сумі 18718,78 грн., 22.09.2020 року винесена постанова про арешт коштів боржника;

2)Виконавче провадження № 61001101 про стягнення з ОСОБА_1 коштів згідно судового наказу № 211/4656/19 виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 13.08.2019 року боргу в сумі 15439,79 грн., 05.11.2020 року винесена постанова про арешт коштів боржника;

3)Виконавче провадження № 63116685 про стягнення з ОСОБА_1 коштів згідно судового наказу № 211/1639/20 виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 14.04.2020 року боргу в сумі 7290,82 грн., 05.11.2020 року винесена постанова про арешт коштів боржника ( а.с. 8-11).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Права та обов`язки державного виконавця визначені в ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц.

Як вбачається з довідки за реквізитами «Державний ощадний банк України» від 22.10.2020 року ОСОБА_1 є клієнтом зазначеної банківської установи, в якій на його ім`я відкрито зарплатний рахунок № НОМЕР_1 (а.с.11).

В ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» наведений перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Заробітна плата, пенсія не зазначені в даній статті.

З установлених судом обставин вбачається, що рахунок боржника відкритий в АТ «Державний ощадний банк України», кошти на які виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, які використовується для зберігання грошей та здійснення різних операцій боржника. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Також АТ «Державний ощадний банк України», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконано. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав зазначені рахунки та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Суд вважає, що державний виконавець при винесенні постанови про арешт коштів боржника діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень, оскільки цільове призначення коштів на рахунку визначає сама фінансова установа, яка зобов`язана повернути постанову без виконання у випадку встановлення, що арешт накладений на кошти, що знаходяться на рахунках, на які не може бути накладений.

Крім того, зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

В той же час, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Отже, рахунок для отримання заробітної плати не відноситься до рахунків зі спеціальними чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому доводи заявника про те, що накладення арешту на зарплатний рахунок боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_1 пропустив строк для оскарження дій державного виконавця з поважних причин, то вказаний строк підлягає поновленню.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 7, 19, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Любкіної Юлії Олександрівни про арешт коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 22.04.2021 року.

Суддя: В. А. Папарига