ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особи, які подали апеляційні скарги ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Під час розгляду справи в судовому засіданні сторони дійшли згоди та звернулись до суду із заявою про затвердження мирової угоди, надавши підписану мирову угоду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно з якою:

- в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 30 вересня 2013 року у розмірі 1 665 624,24 грн, що станом на 18 грудня 2015 року відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 70 938,00 дол. США, звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв. м, житловою площею 52,7 кв. м, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 , за вартістю предмета іпотеки згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 200 300,00 грн;

- зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики від 30 вересня 2013 року перед ОСОБА_1 виконані у повному обсязі, сторони жодних майнових претензій з приводу цього договору позики одна до одної не мають.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що умови мирової угоди не суперечать вимогам закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, а сама угода укладена в межах цивільної і процесуальної дієздатності осіб.

17 квітня 2019 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року та просив скасувати вказану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, прийнято його відмову від позову. Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди визнано нечинною, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 ; ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 квітня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про поновлення строку на апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 не навів достатніх підстав вважати, що цим судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, крім того, апеляційна скарга подана після спливу річного строку з дня постановлення ухвали суду першої інстанції за відсутності обставин, визначених пунктами 1 і 2 частини другої статті 358 ЦПК України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 ; ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2020 року скасовано, справу передано до апеляційного суду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

У постанові Верховний Суд вказав, що при відмові у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції помилково застосував частину другу статті 358 ЦПК України, не з`ясувавши, чи порушуються права та інтереси цієї особи рішенням суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про визнання мирової угоди між сторонами та звернення стягнення на належну відповідачці квартиру шляхом визнання за позивачем права власності на неї, порушуються права скаржника.

Зазначає, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 червня 2014 року стягнуто в тому числі зі ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 38150 дол. США, що еквівалентно 450170 грн. Стягнуто, в тому числі зі ОСОБА_2 , на його користь заборгованість за договором позики в сумі 196400 грн.

На виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчі листи та постановами державного виконавця Центрального відділу виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Коміренко О.О. від 27 жовтня 2014 року було відкрито виконавчі провадження по примусову стягненню вищевказаних грошових сум.

Вищевказані виконавчі провадження перебувають на виконанні в ДВС і по них вживаються заходи спрямовані на виконання рішення суду.

ОСОБА_3 вказує, що як на момент винесення оскаржуваного рішення суду, так і на сьогоднішній день, ОСОБА_2 є боржником щодо скаржника.

Скаржник вважає, що в разі якщо б позивач обрав спосіб захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження та реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за вищою ціною, ніж сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , він мав би можливість отримати решту коштів за рахунок реалізованого іпотечного майна у п`яту чергу, як це передбачено статтею 46 Закону України «Про іпотеку».

25 серпня 2020 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року, яка просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2014 року стягнуто в тому числі зі ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 7900 дол. США, що еквівалентно 106650 грн, та судовий збір в розмірі 908,50 грн та 121,8 грн, а всього 107680,30 грн.

Вказане рішення суду не виконане та перебуває на виконанні у відділі ДВС.

Зазначає, що спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності не відповідає нормам матеріального права, а тому судом першої інстанції не могла бути затверджена мирова угода між сторонами.

ОСОБА_4 також вважає, що в разі якщо б позивач обрав спосіб захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження та реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за вищою ціною, ніж сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , вона мала б можливість отримати решту коштів за рахунок реалізованого іпотечного майна у п`яту чергу, як це передбачено статтею 46 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 , ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а провадження у справі закрити.

У відзиві вказує, що ОСОБА_4 не була стороною договору позики та іпотеки, а також учасником справи в суді першої інстанції і рішенням суду питання про права, свободи, інтереси і обов`язки ОСОБА_4 не вирішувались.

Вважає, що із правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жодним чином не виникає якогось права, інтересу чи обов`язку ОСОБА_4 .

Зазначає, що гіпотетичні припущення скаржниці про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, а не на підставі затвердженої судом мирової угоди змінила б обсяг її прав та обов`язків, не відповідає дійсності і є лише безпідставними припущеннями.

Також вказує, що скасування мирової угоди може призвести до порушення прав третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки після визнання судом 13 січня 2016 року між сторонами мирової угоди, право власності на спірну квартиру перейшло до інших осіб, а також квартира передана в іпотеку.

Також ОСОБА_2 27 травня 2019 року подавала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 і просила відмовити у задоволенні його апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві вказувала, що вважає ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року законною та обґрунтованою, а припущення ОСОБА_4 про те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, а не на підставі затвердженої судом мирової угоди змінила б обсяг його прав та обов`язків, такими, що не відповідають дійсності.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористались.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 та ОСОБА_9 звернулись із клопотанням про приєднання до матеріалів справи звіту СОД від 15 квітня 2021 року та від 19 квітня 2021 року, відповідно, яким визначено ринкову вартість спірної квартири станом на 13 січня 2016 року та на 20 листопада 2015 року.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приймали участь під час розгляду справи судом першої інстанції, тому не мали можливості подати вказані Звіти оцінювача про вартість квартири, що є поважними причинами неподання доказів до суду першої інстанції, ухвалою колегії суддів, занесеною до журналу судового засідання, задоволено клопотання вказаних осі та приєднано надані ними документи до матеріалів справи.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_1 просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеним 30 серпня 2013 року (зі змінами та доповненнями) між ним та відповідачем ОСОБА_2 , що станом на 04 грудня 2015 року становила 1 665 624 грн 24 коп.

Згідно з матеріалами справи, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики 30 вересня 2013 року між сторонами було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1 . У Іпотечному договорі визначено, що вартість предмету іпотеки становить 597 600 грн (т. 1 а.с. 8-9).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності від 20 листопада 2015 року, вартість вказаної квартири становила 200 300 грн (т. 1 а.с. 17).

З наведеного слідує, що вартість іпотечного майна квартири АДРЕСА_1 , не перевищує суму заборгованості за договором позики, укладеним між сторонами.

Отже, посилання в апеляційних скаргах на те, що якби позивач обрав спосіб захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження та реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за вищою ціною, ніж сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали б можливість отримати решту коштів за рахунок реалізованого іпотечного майна у п`яту чергу, як це передбачено статтею 46 Закону України «Про іпотеку», є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Колегія суддів вважає подані скаржниками під час апеляційного розгляду справи Висновки оцінювача від 15 квітня 2021 року та від 19 квітня 2021 року про вартість спірної квартири станом на 13 січня 2016 року та на 20 листопада 2015 року, відповідно, є неналежними доказами та оцінює їх критично.

Так, відповідно до вказаних висновків метою оцінки було визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для визначення розміру судового збору; стан оцінюваного майна вказано «добрий».

При цьому, із поданих Висновків не зрозуміло, яким чином експертом було здійснено оцінку ринкової вартості об`єкту нерухомості станом на 20 листопада 2015 року та 13 січня 2016 року, оскільки матеріали звіту не містять інформації щодо стану спірної квартири на вказану дату оцінки, що безумовно впливає на визначення ринкової вартості житла.

Замовниками оцінки вартості квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не є та не були власниками спірної квартири, тому вони не могли надати експерту достовірну інформацію щодо стану нерухомого майна для об`єктивного визначення його вартості на час укладення мирової угоди між сторонами справи, що переглядається.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає висновки експерта щодо ринкової вартості спірної квартири станом на 20 листопада 2015 року та 13 січня 2016 року в розмірі 2 200 000 грн, сумнівними, враховуючи також і те, що у іпотечному договорі від 30 вересня 2013 року визначено вартість квартири в розмірі 597 600 грн.

Крім того, згідно із поясненнями, наданими ОСОБА_2 17 липня 2019 року під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року, вже виконані, спірна квартира після виконання мирової угоди двічі була відчужена за договорами купівлі-продажу та перебуває в іпотеці.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у даній справі, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язкиОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд не вирішував, права та інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оскаржуваним судовим рішенням не порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року у справі, що переглядається, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вирішувалося, апеляційне провадження у справі слід закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись статтями 362, 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційні провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді

Повний текст ухвали складений 23 квітня 2021 року.