Ухвала

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 487/5163/20

провадження № 61-6542ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Заводський районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_1 , про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

Позов мотивований тим, що вона, починаючи з червня 2018 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме - житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 , квартиру та декілька автомобілів.

Позивач зазначала, що під час сумісного проживання з ОСОБА_3 вона від нього завагітніла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народила сина ОСОБА_4 .

Оскільки дитина народилася після смерті ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження батько дитини був зазначений з її слів відповідно до частини першої статті 135 СК України.

На час смерті ОСОБА_3 спадкоємців першої черги не було, а єдиним спадкоємцем другої черги був його брат - відповідач у справі ОСОБА_1

09 липня 2020 року позивач, як законний представник малолітнього ОСОБА_4 , звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Проте, оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_4 померлий ОСОБА_3 не зазначений батьком, тому існують перешкоди у отриманні спадщини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила:

- встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- внести зміни до актового запису про народження № 403, вчиненого 12 червня 2020 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши в графі «батько» ОСОБА_3 , в графі «відомості про дитину» змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі.

У підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції позивач та її представник заявили клопотання по призначення судової генетичної експертизи.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 лютого 2021 року, яка залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2021 року, у справі призначена судово-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проведення експертизи доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

15 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Згідно із частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про призначення експертизи.

Відсутність передбаченого процесуальним законом права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про призначення експертизи унеможливлює відкриття касаційного провадження і на постанову суду апеляційної інстанції за результатами її розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Заводський районний у місті Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко