Провадження № 2/638/190/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І. П.,

за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в обґрунтування якого вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 5000 грн щомісячно з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року скасована постанова Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року, якою аліменти стягувались у розмірі 3200 грн, та залишено в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року.

Видані Московським районним судом м. Харкова виконавчі листи від 16 січня 2020 року (на суму 3200 грн) та від 07 травня 2020 року (на суму 5000 грн) були передані на виконання до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Постановою державного виконавця від 11 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа № 643/6511/19.

Відповідач має заборгованість зі спати аліментів станом на 30 листопада 2020 року за період з 24 квітня 2019 року по 30 листопада 2020 року в розмірі 46329,03 грн. Неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті аліментів за період з 24 квітня 2019 року по листопад 2020 року становить 210781,40 грн.

Позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 24 квітня 2019 року по 30 листопада 2020 року у розмірі 46329,03 грн та судові витрати.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив, що державним виконавцем здійснено невірний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, оскільки згідно виконавчого листа, виданого Московським районним судом м. Харкова виконавчі листи від 16 січня 2020 року, розмір стягуваних аліментів складає 3200 грн щомісячно, а не 5000 грн щомісячно.

Крім того, відповідач посилається на те, що розмір його заробітної плати є меншим, ніж щомісячний розмір аліментів, тому відсутня його вина з приводу сплати аліментів не в повному обсязі.

В судове засідання позивачка не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені обставини про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року, про що свідчить копія рішення суду (а.с. 6).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції від 08 липня 2005 року (а.с. 7).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн щомісячно з дня подання заяви (24 квітня 2019 року) до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9).

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3200 грн щомісячно з дня подання заяви (24 квітня 2019 року) до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-17).

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року скасована постанова Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року та залишено в силі рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року (а.с. 10-14).

Московським районним судом м. Харкова видано виконавчі листи від 16 січня 2020 року та від 07 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 3200 грн та 5000 грн відповідно, про що свідчать копії виконавчих листів від 16 січня 2020 року та від 07 травня 2020 року.

Державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження з приводу стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 від 30 листопада 2020 року ДВ № 17, здійсненого державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заборгованість за виконавчим листом № 643/6511/19, виданим Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 грн щомісячно з дня подання заяви (24 квітня 2019 року) до досягнення дитиною повноліття, станом на 30 листопада 2020 року становить 46329,03 грн (а.с. 19).

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутсервіс» від 11 січня 2021 року № 01 заробітна платам ОСОБА_2 з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року становить 5942,86 грн, а саме за січень 2020 року - 2400 грн, за лютий 2020 року - 2400 грн, за березень 2020 року - 1142,86 грн, з квітня 2020 року по грудень 2020 року - 0,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що його періодично вивозить за кордон син ОСОБА_2 для лікування, де вони винаймають житло за власні кошти. Він допомагає сину сплачувати аліменти на утримання його доньки.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 відсоток за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц, проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Відповідно до статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно зі статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Судом встановлено, що щомісячний розмір стягуваних з відповідача аліментів на неповнолітню дитину перевищує його щомісячний заробіток, який згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутсервіс» від 11 січня 2021 року № 01 за січень 2020 року склав 2400 грн, за лютий 2020 року - 2400 грн, за березень 2020 року - 1142,86 грн.

При цьому, із зазначено довідки вбачається, що в період з квітня 2020 року по грудень 2020 року відповідач не отримував заробітну плату. Незважаючи на це, згідно розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 від 30 листопада 2020 року ДВ № 17, останній здійснював платежі на утримання дитини протягом зазначеного періоду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача як платника аліментів за 2020 рік утворилася з незалежних від нього причин та за відсутності його вини.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 657/1786/19.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази того, що відповідач не міг сплачувати аліменти у 2019 році з незалежних від нього причин, суд же відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Під час розгляду справ позивачем не зазначалось про неможливість надання будь-якого доказу.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, що заборгованість зі сплати аліментів за 2019 рік утворилась з незалежних від нього причин.

Із матеріалів справи вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача по сплати аліментів за період з 24 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року становить 41129,03 грн.

Отже, розмір неустойки становить: квітень 2019 року - 2833,86 грн (1129,03х1%х251); травень 2019 року - 12200 грн (5000х1%х244); червень 2019 року - 10650 грн (5000х1%х213); липень 2019 року - 9150 грн (5000х1%х183); серпень 2019 року - 7600 грн (5000х1%х152); вересень 2019 року - 6050 грн (5000х1%х121); жовтень 2019 року - 4550 грн (5000х1%х91); листопад 2019 року - 3000 (5000х1%х60); грудень 2019 року - 1500 грн (5000х1%х30), що в сукупності становить 57533,86 грн.

Відповідно до вимог статті 196 СК України позивач має право стягнення не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Отже, з відповідача підлягає стягненню неустойка, нарахована за період з 24 квітня 2019 року по грудень 2019 року у розмірі 41129,03 грн, що становить 100 відсотків заборгованості за аліментами за вказаний період.

Суд не приймає до уваги надані відповідачем платіжні доручення від 16 березня 2021 року та від 21 квітня 2021 року в призначенні платежу яких зазначено: заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_3 ; аліменти на утримання ОСОБА_3 , оскільки надані квитанції не підтверджують саме сплату відповідачем пені за прострочення сплати аліментів за вказаний вище період, а свідчать про сплату аліментів та сплату заборгованості по аліментам в 2021 році.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як зазначалось вище, відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Побутсервіс» від 11 січня 2021 року № 01 заробітна платам ОСОБА_2 з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року становить 5942,86 грн, а саме за січень 2020 року - 2400 грн, за лютий 2020 року - 2400 грн, за березень 2020 року - 1142,86 грн, з квітня 2020 року по грудень 2020 року - 0,00 грн.

Тому, враховуючи майновий стан відповідача, суд на підставі частини другої статті 196 Сімейного кодексу України дійшов висновку про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, до 10000 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 181,50 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279,354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати за період з 24 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 181 (сто вісімдесят одна) грн 50 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року.

Суддя І.П. Латка