КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/550/21 Головуючий у І інстанції Кириленко Т.В.
Провадження №22-ц/824/5286/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач отримав від позивача навантажувач, вартістю 5500 доларів США. За навантажувач зобов`язувався розрахуватись до 01 жовтня 2019 року, що підтверджується розпискою. Однак зобов`язання не виконав.

На підставі викладеного в позові, позивач просить суд першої інстанції стягнути з відповідача борг у розмірі 5500 доларів США, 3% річних у розмірі 220,50 доларів США та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а всього - 171 775,74 грн.

Одночасно з поданням позову позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що існують ризики відчуження відповідачем належного йому майна, що може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Відповідно до відповіді ТСЦ № 3246 РСЦ ГСЦ в Київській області за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться автомобіль TOYOTA CAMRY сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 01.03.2018 року видане в ТСЦ РСЦ (філії ГСЦ МВС) № 0541 в Вінницькій області.

На підставі викладеного в заяві, позивач просив суд першої інстанції вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль TOYOTA CAMRY сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 01.03.2018 року видане в ТСЦ РСЦ (філії ГСЦ МВС) № 0541 в Вінницькій області та на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) в межах заявлених позовних вимог.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль TOYOTA CAMRY сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 01 березня 2018 року, видане в ТСЦ РСЦ (філії ГСЦ МВС) №0541 в Вінницькій області, який належить ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для забезпечення позову з урахуванням такого.

Суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, наданих позивачем, які беззаперечно вказують на наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім того, в доводах апеляційної скарги зазначає, що до позовної заяви додається розписка ОСОБА_1 від 19 вересня 2018 року, згідно з якою останній взяв у позивача не кошти, а майно: навантажувач марки AB Bolinder-Munktel, модель 621, 1975 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , вартістю 5500 доларів США. Цей навантажувач знаходиться у відповідача і відповідач в любий час готовий віддати назад цей навантажувач позивачу.

Фактично суд першої інстанції здійснив обмін (бартер) забезпечивши повернення навантажувача ОСОБА_2 шляхом накладення арешту не на навантажувач, а на автомобіль в рази більшої вартості.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Так, у відзиві зазначено, що спір, який виник між сторонами, стосується порушення відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати за отриманий товар. Твердження відповідача про готовність повернення навантажувача через 2,5 роки його користування є безпідставним та не відповідає письмовому грошовому зобов`язанню.

Таким чином, безпідставним є твердження скаржника про недотримання судом першої інстанції співмірності при забезпеченні позову, оскільки відповідачу було лише заборонено відчужувати автомобіль до вирішення спору по суті, що є співмірним із заявленими позовними вимогами. Також обраний вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні відповідача, а обмежується лише можливість розпорядження таким майном.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

В судовому засіданні представник скаржника - адвокат Гончар О.І. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлено позов про стягнення заборгованості в розмірі 171775 грн. 74 коп. та позивачем надано достатні для цієї стадії судового розгляду докази, які свідчать про існування ризику відчуження відповідачем належного йому майна, що може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову суд вважає за доцільним та співмірним заявленим позовним вимогам застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль, який перебуває у власності відповідача..

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець,оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотніх наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору між сторонами є неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів за отриманий ним навантажувач, а тому суду для вирішення питання про забезпечення позову було достатньо лише обґрунтованого припущення, що відповідачем вчинятимуться дії спрямовані на уникнення від виконання можливого рішення суду.

Тобто, суд при вирішенні питання про забезпечення позову має пересвідчитись в реальності існування спору між сторонами, а не надуманості позовних вимог. Тимчасове обмеження особи у розпорядженні її власністю може бути здійснено лише у випадку, якщо є факти, які вказують на те, що особа діє недобросовісно і здійснює дії, направленні на уникнення виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, встановивши всі обставини, що мають значення для справи дійшов вірного висновку, що заявлені вимоги щодо забезпечення позову є обґрунтованими та співмірними із заявленими позовними вимогами.

З метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, суду має бути надано підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме; вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не спростував наведених висновків суду першої інстанції інстанції та не довів неправильність застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого ним судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, відповідно апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: