ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Чернівці

Справа № 723/5194/20

Провадження №22-ц/822/372/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар - Скрипка С.В.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 січня 2021 року, головуючий у І-й інстанції - Дедик Н.П.,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» у грудні 2020 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 19 грудня 2006 року.

Посилалося на те, що на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачці надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 грн.

Зазначало, що Банк свої зобов`язання виконав, оскільки надав відповідачці кредит у розмірі, указаному у договорі, а відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 11 жовтня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 20823,19 грн, з яких: 13 818,38 грн - заборгованість за кредитом; в т.ч. 0,00 - заборгованість за поточним тілом кредиту, 13 818,38 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 6 085,22 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 919,59 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими та прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України.

Просило стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19 грудня 2006 року у розмірі 20 823, 19 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 січня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 13 818,38 грн заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови щодо стягнення заборгованості за відсотками і пені, та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що відповідачем було підписано анкету-заяву, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, зокрема відсоткова ставка. Підписанням анкети-заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг. Згідно із цією ж заявою відповідача, нею було отримано кредитну картку, для чого було відкрито картрахунок із встановленням початкового кредитного ліміту та базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3% на місяць (36% на рік).

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

При цьому зазначає, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами, а тому погодилася з такими умовами кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин четвертої та шостої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами четвертої та шостої статті 19, частини першої статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за кредитом в сумі 13 818,38 грн є обґрунтованими.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме вказаний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 12 грудня 2006 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» підписали заяву. В заяві відповідачка просила відкрити рахунок та надати їй банківські послуги. ОСОБА_1 засвідчила, що підписанням цієї заяви вона ознайомилась та погодилась з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку та вказані документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

З вказаної заяви також вбачається, що сторони погодили умови щодо суми кредитного ліміту 2 500 грн, базову процентну ставку в розмірі 36 відсотків із розрахунку 360 днів у році, погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 відсотків від суми заборгованості (а.с.16).

З розрахунку заборгованості станом на 11 жовтня 2020 року вбачається, що відповідачці внаслідок неналежного виконання умов договору нараховано банком заборгованість за відсотками в сумі 6 085, 22 грн. (а.с.13)

Заявою від 19 грудня 2006 року підтверджується, що сторони, укладаючи договір про надання банківських послуг, досягли домовленості щодо сплати процентів, їх розміру та порядку погашення таких процентів.

Однак апеляційний суд не погоджується з розміром процентів, які нараховані банком, у зв`язку з тим, що процента ставка відмінна від тієї, яку сторони погодили в заяві від 19 грудня 2006 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, заборгованість за тілом кредиту відбулась 30 березня 2012 року, а отже саме з цього часу слід обраховував проценти за користування кредитом за ставкою 36 % річних, які нараховуються на залишок заборгованості з розрахунку на 360 днів, а отже нарахування відсотків має здійснюватися за наступною формулою: % = сума боргу*процентну ставку/100%* кількість днів у періоді/360.

Дата операції Кількість днів, за які нарахована заборгованістьВитрати клієнтом кредитних коштівТіло кредита поточнеТіло кредита простроченеТіло кредиту на яке нараховються відсотки Нараховані %Розмір відсотків
22.06.201912092,12092,0902092,092,0936%
23.06.139,0903139,093,1436%
24.06.98,0903998,094,0036%
25.06.20195992,964991,0504991,0524,9636%
30.06.,0504991,054,9936%
01.07.1,0504991,05114,7936%
24.07.201912180,27171,2107171,217,1736%
25.07.2019131,117202,3207202,327,2036%
26.07.201923298,210500,5010500,521,0036%
28.07.20191187,3610687,8010687,810,6936%
29.07.20191833,2311521,1011521,111,5236%
30.07.20191870,1112390,9012390,912,3936%
31.07.2019160,5112451,4012451,412,4536%
01.08.01,1249,2312550,412,5536%
02.08.3378,1249,2313627,413,6336%
03.08.20197111,0213489,2249,2313738,496,1736%
10.08.509,2249,2313758,4288,9336%
31.08.9,2249,2313758,413,7636%
01.09.3,8594,6313758,4123,8336%
10.09.183,8594,6313778,4275,5736%
30.09.3,8594,6313778,413,7836%
01.10.8,31020,0913778,4124,0136%
10.10.778,31020,0913798,4275,9736%
30.10.8,31020,0913798,413,8036%
31.10.8,31020,0913798,413,8036%
01.11.5,81572,6113798,4124,1936%
10.11.245,81572,6113818,4276,3736%
30.11.5,81572,6113818,413,8236%
01.12.32,22186,213818,4414,5536%
31.12.2,22186,213818,413,8236%
01.01.87,72930,6813818,4414,5536%
31.01.7,72930,6813818,413,8236%
01.02.818,413818,4386,9136%
29.02.18,413818,413,8236%
01.03.818,413818,4414,5536%
31.03.18,413818,413,8236%
01.04.818,413818,4400,7336%
30.04.18,413818,413,8236%
01.05.818,413818,4414,5536%
31.05.18,413818,413,8236%
01.06.818,413818,4400,7336%
30.06.18,413818,413,8236%
01.07.818,413818,4414,5536%
31.07.18,413818,413,8236%
01.08.818,413818,4414,5536%
31.08.18,413818,413,8236%
01.09.818,413818,4400,7336%
30.09.18,413818,413,8236%
01.10.818,413818,4138,1836%
11.10.18,413818,413,8236%
Загальний розмір заборгованості 6283,15

З огляду на викладене, розмір процентів за користування кредитом, з 22 червня 2019 року по 11 жовтня 2020 року, становить 6 283, 15 грн.

Апеляційний суд вважає помилковим аргумент апеляційної скарги про те, що сторони погодили підвищену процентну ставку за договором.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві ОСОБА_1 умови договору щодо іншої процентної ставки, крім 36 процентів із розрахунку 360 днів у році, не зазначено. Також відсутні умови щодо підвищення такої процентної ставки (а.с.57).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими процентами, які розраховував, виходячи з місячної відсоткової ставки 3,5%, 3,6%, 7% та 7,2 %.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Наказ про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по побутовому кредитуванню та в депозитні договори від 23 серпня 2006 року.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 6 листопада 2006 року. Також відсутні підтвердження про ознайомлення відповідачки з Наказом про внесення змін в договірну базу по платіжним картам, договірну базу по побутовому кредитуванню та в депозитні договори від 23 серпня 2006 року.

Тарифи банку в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили зміну процентної ставки за договором.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків за ст.625 ЦК України.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині розміру і порядку нарахування відсотків за статтею 625 ЦК України, посилався на зміни, внесені 01.03.2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка ознайомилася зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування відсотків за частиною 2 статті 625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та що між позивачем та відповідачкою досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

З урахуванням викладеного, відсутні докази, що укладеним між сторонами договором було встановлено інший розмір процентів за частиною 2 статті 625 ЦК України, які можуть бути стягнуті на користь банку.

Оскільки банком не доведено правомірність нарахування відсотків за частиною 2 статті 625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №190/1419/19-ц (провадження №61-10096св20).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як встановлено апеляційним судом, розмір відсотків за період з 22 червня 2019 року по 11 жовтня 2020 року за користування кредитом становить 6 283,15 грн, проте звертаючись до суду з позов АТ КБ «Приватбанк» просило з ОСОБА_1 стягнути відсотки у розмірі 6 085, 22 грн, отже враховуючи принцип диспозитивності, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід заборгованість за користування кредитними коштами у розмірі 6 085, 22 грн.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами в сумі 6 085,22 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд прийшов до висновку про задоволення позову на загальну суму 19 903, 60 грн, що становить 95,58 відсотків від ціни позову (20823,19 грн).

З платіжного доручення від 28 жовтня 2020 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2 102 грн (а.с.1).

З платіжного доручення від 08 лютого 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 3 153 грн (а.с.56).

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 5 022,72 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 6 085 гривень 22 копійки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 5 022 гривні 72 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк