Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2021 Справа №607/15092/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбич В.Л., за участі секретаря судового засідання Комінярської О.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідач по справі в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає понад один рік, не здійснює оплату комунальних послуг, його особистих речей у квартирі немає. У зв`язку із цим позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 15 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області постановленою 01 листопада 2021 року без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10 грудня 1996 року виданого на підставі розпорядження міської Ради народних депутатів №1029 від 27.11.1996, реєстровий напис на документі про право приватної власності за номером 27320.

Згідно з довідкою №210 виданою Дочірнім підприємством 2 ЖЕК 13 ЖБК від 26.08.2021 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до актів обстеження житлових умов про фактичне проживання осіб від 06 квітня 2017 року, 03 серпня 2020 року, 20 серпня 2021 року складених у складі майстрів дільниці ДП-2 ЖЕК-13 ЖБК, в ході обстеження квартири АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований, але не проживає за даною адресою, про що розписалися сусіди.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало.

У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

З урахуванням того, що позивач - власник квартири, а відповідач його син, який зареєстрований у спірній квартирі, слід застосувати положення ст.405 ЦК України.

Наведена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_2 , понад один рік не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг та в утриманні будинку не приймає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин стороною відповідача суду не надано.

У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 206, 258-268, 273, 280-289, 352-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код невідомий.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич