ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/807/21
провадження № 2/753/4207/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про звільнення нерухомого майна з-під арешту

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна і заборону на його відчуження, накладені згідно повідомлення УВС Московського району №26/4988 від 04.08.1997 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та її сину ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказує, що у червні 2020 р. їй стало відомо, що на підставі повідомлення УВС Московського району №26/4988 від 04.08.1997 р. на вказану квартиру було накладено арешт. З метою встановити з яких підстав було накладено арешт позивач звернувся відповідними зверненнями до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та Першої Київської державної нотаріальної контори, в результат чого отримала відповіді про відсутність відомостей та документів щодо накладення арешту. Зазначає, що вказаний арешт на квартиру порушує її право як власника вільно володіти та розпоряджатись своїм майном, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2021 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , що підтверджується копією рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.1999 року по справі №2-26. (а.с.18-39)

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 237874219 від 20.12.2020 р. на підставі повідомлення УВС Московського району №26/4988 від 04.08.1997 р. Першою Київською державною нотаріальною конторою 20.10.2004 р. за №1396838 зареєстровано обтяження - арешт на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.40)

З листа-відповіді Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 06.08.2020 р., надісланого позивачу, вбачається, що Голосіївське УП ГУНП у м. Києві не володіє інформацією щодо підстав накладення арешту на вказану квартиру. У зв`язку з неповнотою інформації, яка міститься у витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановити первинний документ, який наклав обтяження иа його ініціатора не надається можливим. (а.с.42)

З листа-відповіді Першої Київської державної нотаріальної контори, що адресовано позивачу вбачається, що надати копію повідомлення УВС Московського району №26/4988 від 04.08.1997 р. не ає можливості, в зв`язку з відсутністю документів. (а.с.45)

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм міжнародного та вітчизняного законодавства, суд доходить висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, які були підставою для накладення повідомленням УВС Московського району №26/4988 від 04.08.1997 р. арешту на квартиру АДРЕСА_1 відсутні, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 12, 76-81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про звільнення нерухомого майна з-під арешту - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що накладений на підставі повідомлення УВС Московського району №26/4988 від 04.08.1997 р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА