Провадження №2/760/4054/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі
головуючої судді Усатової І.А.,
при секретарі судового засідання Омелько Г.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд, -
Позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя сторін не склалось, вони почали проживати окремо один від одного та шлюб розірвали. Дитина проживає разом із позивачем, відвідує школу. Відповідач не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться її розвитком, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання спільної доньки.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А. від 19.04.2019 в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
20.01.2021 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів.
07.09.2021 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій позов підтримує, просила суд його задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною у позовній заяві, що відповідає адресі його зареєстрованого місця проживання, проте конверт із поштовим направленням повернувся на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з викладеним суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.
Представник третьої особи - Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заяви, в якій вказує, що просить справу розглянути за їх відсутності та ухвалити рішення виходячи з інтересів дитини.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 2120, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007.
Як вбачається з матеріалів справи, у сторін від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22.07.2008, актовий запис № 1924.
Таким чином, судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
06.06.2017 заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Як зазначає позивач у позові, з народження дитина проживала з позивачем та відповідачем.
На теперішній час донька проживає з матір`ю - позивачем у справі.
Відповідно до характеристики Спеціалізованої школи № 47 імені А.С. Макаренка з поглибленим вивченням іноземних мов ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період навчання зарекомендувала себе, як дисциплінована учениця. Має добрі навчальні досягнення. Мама приділяє увагу навчанню та вихованню доньки. Батьківські збори відвідує систематично.
Згідно довідки (про заробітну плату) № 10 від 01.02.2019 позивач працює в ТОВ «Баядера Логістик» має стабільний дохід.
Відповідно до характеристики ОСОБА_1 працює в ТОВ «Баядера Логістик» на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту відділу розвитку лікеро-горілчаних виробів, за місцем роботи характеризується позитивно.
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що відповідач не приділяє дитині належної уваги, не цікавиться її розвитком, матеріальної допомоги на її утримання не надає.
Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.
У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.
Тлумачення зазначених норм, в контексті ст. 19 СК України, дозволяє зробити висновок, що до органу опіки або до суду може звернутись і той з батьків з ким проживає дитина і той з батьків, хто проживає окремо від дитини для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.
Дана позиція закріплена в Постанові КЦС ВС від 01 квітня 2020 року по справі № 165/2839/17 провадження № 61-6769св19.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зміна прововідношення. Суд може захистити цивільне право бо інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідач до суду не з`явився, своїм правом не скористався, доказів на спростування викладеного позивачкою у позові не надав.
Стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Тому при вирішенні спору щодо проживання дитини разом з матір`ю, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази в їх сукупності, приймаючи до уваги вік, стать дитини, особливості її розвитку, суд приходить до висновку, що в даний період дитина не може проживати разом із батьком в силу об`єктивних причин: відсутності бажання ОСОБА_4 у спілкуванні зі своєю дитиною, відсутності дій батька задля встановлення порядку спілкування, будь-яких інших дій, що підтверджували б бажання батька брати участь у житті та вихованні дитини, тривалості часу проживання дитини разом з матір`ю.
Суд, виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, віку та статі дитини, особливостей її розвитку, вважає, що дитина має проживати з матір`ю.
Зважаючи на належне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, піклування за дитиною, створення умов для її проживання, суд дійшов висновку, що проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам та забезпечить її права на належне виховання, розвиток, оздоровлення, утримання та безпеку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,
Позов задовольнити в повному обсязі.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи

Суддя Усатова І.А.