Номер провадження: 22-ц/813/3178/21
Номер справи місцевого суду: 501/4430/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А.,Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року про відкриття провадження, постановлену під головуванням судді Петрюченко М.І., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області.

Не погодившись з ухвалою суду про відкриття провадження, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що справа підсудна Приморському районному суду м. Одеси, оскільки позов повинен бути поданий за її зареєстрованим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Відзиву до суду надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що17.12.2019 року КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги з теплопостачання, згідно якого просило стягнути з відповідача на користь позивача 5442,49 грн. - основного боргу, 424,54 грн. - пені, 247,96 грн. - інфляційні, 133,00 грн. - три відсотки річних та судовий збір.

В обґрунтування свого позову позивач посилався на те, що відповідач є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що підключене до системи централізованого опалення м. Чорноморська.

01.10.2016 року між ОСОБА_1 та КП «Чорноморськтеплоенерго» укладено договір №361-Ч 732 про постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вказаного договору КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області здійснює постачання теплової енергії на опалення в потрібних відповідачу обсягах, а відповідач зобов`язується сплачувати отримані послуги за встановленими тарифами.

Оскільки, ОСОБА_1 не оплачує послуги в повному обсязі, станом на 28.11.2019 року у неї утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Відкриваючи провадження у справі за позовом КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню, суд першої інстанції виходив з того, що позов підсудний Іллічівському міському суду Одеської області.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 частини першої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства України та джерелом права, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

У Рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine) від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04 Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Статтею 30 ЦПК України визначено категорії справ, за якими застосовується виключна підсудність.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку пред`явлення кількох позовних вимог, пов`язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК (в редакції Закону 2004 року) за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва, виконання договорів тощо).

Судом встановлено, що позивач КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги з теплопостачання, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за послуги по теплопостачаннюза адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, частиною 1 ст. 30 ЦПК України встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2016 року між ОСОБА_1 та КП «Чорноморськтеплоенерго» укладено договір №361-Ч 732 про постачання теплової енергії нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що підключене до системи централізованого опалення м. Чорноморська.

З урахуванням порушення відповідачем умов договору, позивач просив стягнути заборгованість за послуги по теплопостачанню.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30. 03. 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» правила статті 114 ЦПК ( ст. 30 ЦПК України у редакції Закону від 03.10.2017 року) про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним, виконання договорів тощо).

У п. п. 41, 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі - Постанова) зазначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. До виключної підсудності належать зокрема позови про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; виконання договорів щодо нерухомості, розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна тощо.Отже, за наявності в позові вимог, що виникли з приводу нерухомого майна, визначальним для визначення підсудності справи на час розгляду цього питання були положення ч. 1 ст. 30 (виключна підсудність) ЦПК України, за якими позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Судом встановлено, що предметом позову є стягнення комунальних послуг при порушенні умов договору про надання послуг з теплопостачання нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

З урахуванням наведеного, спір виник з підстав виконання договору про надання послуг з теплопостачання, укладеного між позивачем та відповідачем, щодо нежитлового приміщення, яке територіально відноситься до Іллічівського міського суду Одеської області, тобто в межах адміністративно територіальної юрисдикції.

На підставі вищевикладеного, Іллічівський міський суд Одеської області на законних підставах відкрив провадження у справі, оскільки КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом про стягнення заборгованості за послуги по теплопостачанню на підставі укладеного між позивачем та ОСОБА_1 договорупро постачання теплової енергії у відповідності до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до незгоди із висновками суду першої інстанції та їх оцінки, та вагомих і достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 24 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 квітня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

_______________________________________ С.М.Сегеда