Справа № 467/806/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилалась на те, що 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто із неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №500941182 від 20 травня 2014 року, що був укладений між нею та АТ «Альфа - Банк», за період із 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року у розмірі 42 734, 47 грн.

Позивач вказала, що із цим виконавчим написом не погоджується, вважає його таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений із грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, зокрема, через учинення його за відсутності безспірної суми заборгованості та з пропуском строку позовної давності.

Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався лише розрахунком заборгованості, що не може бути доказом безспірності вимог відповідача, у той час, як виписки із особового рахунку серед поданих нотаріусу документів не було.

Крім того, як вказано у позовній заяві, дата остаточного повернення кредиту за кредитним договором становить 21 травня 2019 року. Згідно графіку погашення платежів позивачем у період з 20 травня 2014 року по 20 травня 2019 року кожного календарного місяця повинні були вноситись кошти на рахунок банку у розмірі 504,13 грн., дата останнього платежу до 20 травня 2019 року.

21 червня 2016 року ТОВ «Альфа - Банк» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи», яке 26 грудня 2018 року відступило право вимоги ТОВ «Фінансова кампанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова кампанія «Інвестохіллс Веста», у свою чергу, 16 січня 2019 року відступило право вимоги відповідачу.

Тобто, як вважає позивач, перший раз було здійснено переуступку права вимоги 21 червня 2016 року, а тому строк позовної давності сплинув 21 червня 2019 року.

При цьому, як вказано у позовній заяві переуступка боргу була здійснена вже поза межами трирічного строку стягнення грошових коштів, а виконавчий напис вчинено 15 травня 2020 року, тобто із пропуском строку стягнення.

Крім того, виконавчим написом стягуються проценти за договором за період з 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року, у той час, як згідно позиції ВП ВС після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється.

Стосовно стягнення штрафних санкцій за виконавчим написом, то сплив строку позовної давності за основаним боргом тягне за собою сплив строку позовної давності для нарахування будь - яких інших штрафних санкцій, а для пені цей строк установлено в один рік.

Тому, на думку позивача, вказана у виконавчому написі заборгованість невідомо коли виникла, її сума не підтверджена належним чином, а тому вона не є безспірною.

При цьому, строк позовної давності, пропущений навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом.

До того ж, починаючи з 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

За такого, позивач просила визнати виконавчий напис, учинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований у реєстрі за №12510, про стягнення із неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 42 734,47 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні дії у справі

Спрощене провадження із викликом сторін за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2020 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2020 року в рамках цивільної справи забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису.

Ухвалою цього ж суду від 26 серпня 2020 року витребувано докази за ініціативою суду у порядку ч.7 ст. 81 ЦПК України.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2020 року також витребувано ряд доказів.

Позиції сторін

Представники позивача в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце були повідомлені належно, що підтверджується відповідними матеріалами справи, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності ( а.с. 206).

Позивач до суду також не прибула, направлені на її адресу судові повістки не отримувала, причин своєї неявки не повідомляла, будь - яких заяв чи то клопотань до суду не направляла, незважаючи на те, що пред`явила до суду позов, але у цій ситуації суд виходить із положення ч.5 ст. 130 ЦПК України, згідно якого вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно, слід вважати, що позивач, за умови належного повідомлення її представників про час і місце судового провадження, так само є повідомленою належно про перебіг цього цивільного процесу, ініціатором якого вона ж і була.

Представник позивача ОСОБА_2 була присутня в судовому засіданні, позов підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві і просила його задовольнити.

Пояснила, зокрема, що позивач дійсно у 2014 році отримувала кредит, проте, здійснила його погашення достроково ще перед ТОВ «Альфа Банк».

Коли відповідач пред`явив до позивача вимогу про погашення кредиту, то остання особисто прибула до ТОВ «Альфа - Банк», де отримала довідку про відсутність у неї заборгованості.

Крім цього, представник позивача вказала, що виконавчий напис учинено незаконно, так як відповідач не надав нотаріусу достатньої кількості первинних документів, у тому числі й розрахунку заборгованості, із яких останній мав би змогу установити безспірність вимоги.

До того ж нотаріус учинив оспорюваний напис не через 30, а через 28 днів після отримання позивачем вимоги, що не відповідає закону.

Представник позивача вказала, що згідно діючого на момент учинення виконавчого напису законодавства, нотаріус не мав права учиняти написи договорах, які не посвідчені нотаріально.

І у будь - якому випадку відповідач пропустив строк позовної давності за такими вимогами.

За такого представник позивача просила скасувати оспрюваний виконавчий напис у зв`язку з тим, що сума заборгованості не була безспірною, у той час, як нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису.

Представник позивача надала також письмові пояснення, суть яких зводиться до того, що відповідач не надав доказів проведення розрахунків по кредиту, зокрема, відсутня дата внесення останнього платежу, у той час, як з виписки неможливо установити порядок нарахування заборгованості, у тому числі відсотків та комісії.

Крім цього, нотаріусом вчинено оспорюваний напис після спливу 28 днів з моменту відправлення відповідачем на адресу позивача претензії про усунення порушень, а не після спливу 30 днів з моменту її одержання боржником, що є порушенням п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, у той час як доказів отримання позивачем письмової вимоги немає.

При цьому, виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності, так як за кредитним договором останній платіж здійснюється 21 травня 2019 року.

А також неможливо установити що саме входить до суми заборгованості, за який період нараховані проценти, пеня та інші штрафні санкції, у той час, як строк для стягнення пені становить 1 рік. А також не можливо встановити коли саме виникала заборгованість, скільки часу минуло з дня її виникнення і за який період нараховані санкції.

До того ж, починаючи з 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин, а тому на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису були взагалі відсутні правові підстави для цього.

Відповідач - ТОВ «Вердикт Капітал» свого представника до суду не направив, про дату, часі місце судового засідання був повідомлений належно, у тому числі й шляхом публікації оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, причин цьому не вказував, будь - яких заяв чи то клопотань, у тому числі й про розгляд справи за відсутності представника не направляв. Однак, відповідач направив на адресу суду витребовувані у нього ухвалою докази.

Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. в судове засідання також не з`явились, повідомлялись про нього неодноразово у порядку та у спосіб, що визначені ЦПК України, у тому числі й шляхом публікації оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України, причин свого неприбуття не вказували, будь - яких заяв і клопотань до суду не направляли.

Однак, суд, згідно із положеннями ст. 223 ЦПК України, не вбачав перешкод у розгляді справи за відсутності представника відповідача і третіх осіб, ураховуючи той факт, що вони кожного разу повідомлялись про розгляд справи і мали змогу реалізувати свої процесуальні права, як учасники справи, проте, такою можливістю не скористались.

Зокрема, щодо питання поінформованості відповідача і третіх осіб про розгляд справи, учасниками якої вони є, суд вважає за доцільне вказати наступне.

Після надходження справи до суду відповідач та треті особи про неодноразові судові засіданні повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресами, вказаними в позовній заяві, а так само і шляхом публікації оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України та направлення викликів на електронні адреси учасників.

Разом з цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідача і третіх осіб, хоча останні прямо та беззаперечно, в своїй сукупності, указують на те, що вони мала б бути у силу вжитих заходів поінформовані про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області.

Відповідно суд у цій справі забезпечивши право відповідача і третіх осіб приймати особисту участь в судовому засіданні, уживши усіх доступних йому заходів для поінформованості їх про даний процес та ураховуючи їх поведінку, вважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Так як така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі і забезпечить позивачу права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ. 1950 р.).

Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість відповідача і третіх осіб про даний процес, суд, при відсутності у них з певних причин та міркувань бажання приймати участь у розгляді справи, вважає таку поведінку останніх особистим вільним користуванням їх власними правами на свій розсуд.

При цьому, суд не знаходить підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки для цього відсутні одночасно усі передумови, визначені положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, як то, позивач не надала згоду на такий порядок вирішення справи.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом

У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази, у тому числі, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Зокрема, суд установив, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа - Банк» 20 травня 2014 року було укладено кредитний договір №500941182, за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі 11 666,21 грн. із терміном користування на 60 місяців (дата остаточного повернення кредиту 21 травня 2019 року) і фіксованою процентною ставкою у розмірі 15,99% річних.

Нарахування відсотків за умовами договору здійснювалось на залишок заборгованості щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту до фактичного повернення заборгованості.

Згідно Додатку №1 до Кредитного договору №500941182 від 20 травня 2014 року, який являє собою графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, позивач повинна була здійснювати щомісячні платежі у розмірі 504,13 грн. протягом строку кредитування ( а.с. 14-16).

Згідно наданої відповідачем виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 11 березня 2020 року становить 42 084,47 грн., із яких 8 294,60 грн. - це заборгованість за тілом кредиту та 23 389,87 грн. - заборгованість за процентами та комісіями, а також 10 400,00 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів та плата за обслуговування кредитної заборгованості.

15 травня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. учинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №12510, яким із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за згаданим вище кредитним договором за період з 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року у сумі 42 084,47 грн., із яких 8 294,60 грн. - це прострочена заборгованість по кредиту, 9 218,30 грн.- прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 14 171,57 грн. - строкова заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом, 10 400,00 грн. - строкова заборгованість по штрафам і пеням.

Загальна сума, яка підлягає стягненню за виконавчим написом - 42 734,47 грн., у тому числі й 650,00 грн. за вчинення цього напису.

Не погоджуючись із цим, зокрема, через те, що сума заборгованості не є безспірною, а сам виконавчий напис учинено з порушенням закону, позивач подала цей позов.

Тому, вирішуючи спір по суті, суд виходив із такого.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.1Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерстваюстиції України22.02.2012року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису- надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Стосовно доводів представника позивача про пропуск трирічного строку позовної давності, то суд відмічає наступне.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки умовами кредитного договору № 500941182 від 20 травня 2014 року, що був укладений між позивачем та АТ «Альфа - Банк», встановлено окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право кредитора вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі

статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Проте, представники позивача, стверджуючи про порушення трирічного строку позовної давності, не надали до суду жодного документу, який підтверджує дату вчинення позивачкою останнього платежу за кредитним договором.

Їх доводи про те, що позивач здійснила погашення кредиту та усіх супутніх платежів ще у 2014 році ґрунтуються лише на самих їх поясненнях і не підтверджені жодним, хоча б якимось доказом.

А довідка ТОВ «Кредитні ініціативи» про анулювання заборгованості за кредитним договором №500941182 від 20 травня 2015 року, сама по собі ще не вказує на повну відсутність заборгованості за цим договором.

Адже, із матеріалів справи слідує, що ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Інвестхолліс Веста», яке, у свою чергу, відступило право вимоги відповідачу.

Тому виникає питання, у разі якщо заборгованість позивачки за кредитними договором анульовано ТОВ «Кредитні ініціативи», то право якої вимоги за цим договором це товариство відступило відповідачу.

Отже, суд не сприймає цю довідку як доказ відсутності, і, відповідно, безспірності вимог кредитора за кредитним договором №500941182 від 20 травня 2015 року, що був укладений між позивачем та ТОВ «Альфа - Банк».

Представникам позивача аби щось стверджувати, потрібно було надати докази на підтвердження своїх доводів.

Разом із цим, суд вказує, що додана до заяви кредитора про вичнення виконавчого напису виписка з особового рахунку ОСОБА_1 на підтвердження розміру заборгованості відомостей про період, за який утворилась заборгованість, дати внесення боржником останнього платежу та розрахунку заборгованості не містить.

Крім цього, із п. 2.3. кредитного договору слідує, що датою остаточного повернення кредиту є 21 травня 2019 року.

При цьому, сторони погодили, що ця дата є датою припинення нарахування відсотків та комісій.

Між тим, виписка із особового рахунку, що бала надана нотаріусу, оперує періодом з 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року.

А із наданих нотаріусу документів, у тому числі й з цієї виписки, неможливо достовірно установити за який саме період нараховані проценти та комісії.

Відтак, із наданих нотаріусу документів не вбачається безспірність заборгованості, щодо якої заявлено про вчинення виконавчого напису.

Крім цього, суд відмічає наступне.

З тексту оспорюваного виконавчого напису від 15 травня 2020 року вбачається, що приватний нотаріус при його вчиненні керувався ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172.

Разом із цим, постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік).

Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною

Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року №23 (за даними ресурсу https://zakon.rada.gov.ua/rada/card/v2008805-17).

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017року.

Та оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 травня 2020 року, тобто вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КабінетуМіністрів України№ 1172 від 29червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Альфа Банк».

Тобто, з викладеного вище вбачається, що виконавчий напис нотаріуса здійснено із порушенням чинного законодавства, оскільки зазначена у виконавчому написі заборгованість не є безспірною і водночас приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосував нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, тому оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Решта доводів представників позивача не мають істотного значення для правильного вирішення спору і не впивають на викладені вище висновки суду.

Отже, суд вважає, що права позивача є порушеними через учинення оспорюваного нею виконавчого напису за відсутності усіх визначених для цього законом передумов, як то, безспірності суми заборгованості та відповідно до закону.

А тому її права підлягають судовому захисту у спосіб, що запропонований позивачем у позовній заяві, як то, шляхом визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо розподілу судових витрат

При розподілі судових витрат суд виходив із правил, установлених ст. 141 ЦПК України, а тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 840,00 грн., сплачений за подання позовної заяви, та судовий збір у розмірі 420,40 грн., сплачений за подання заяви про забезпечення позову, а всього на суму 1 261,20 грн.

З цих мотивів,керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, учинений приватний нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 15 травня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №12510, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500941182 від 20 травня 2014 року у розмірі 42 734 (сорок дві тисячі сімсот тридцять чотири) грн. 47 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( ; адреса: вул. Кудріявський узвіз, 5-Б, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви та за подання зави про забезпечення позову у сумі 1 261 ( одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Роз`яснити, що в силу ч.7,8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца