Провадження № 2/643/1851/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовом Державного підприємства «Харківський електромеханічний завод» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з місця реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 та зняти з місця реєстрації, як таку, що втратила право користування житловим приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у 2011 році ОСОБА_1 почала працювати на ДП «ХЕМЗ». 27.07.2011 року ДП «ХЕМЗ» видав відповідачу ордер № 923 на житлову площу у будинку АДРЕСА_2 , який надавав право заняття жилої площі. Цей ордер був єдиною підставою для вселення на виділену житлову площу. 29.07.2011 року відповідач зареєструвалася за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Пропрацювавши декілька років, між відповідачем та ДП «ХЕМЗ» було розірвано трудові відносини. Після звільнення з підприємства вона залишилася проживати у гуртожитку. Проте відповідач більше 3-х років не проживає у кімнаті, а переїхала на постійне місце проживання на територію Автономної Республіки Крим. Натомість, у вищевказаній кімнаті проживають сторонні люди без документів на право проживання та реєстрації в цьому гуртожитку і їх було попереджено про необхідність звільнення незаконно займаного приміщення. Крім того, відповідач має заборгованість по квартирній платі, яка станом на 01.09.2020 року становить 622 грн. 10 коп. (щомісячна оплата комунальних послуг складає 29 грн. 78 коп.) за період з 01.01.2019 року по 01.09.2020 рік.

У зв`язку з тим, що трудові правовідносини між ДП «ХЕМЗ» та відповідачем припинені, відповідач не користується житловим приміщенням позивач вважає, що відповідно до положень ст.ст.118, 124 ЖК України відповідача необхідно визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 .

Відповідач надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та просила суд звернути увагу на її безпосереднє знаходження на території України та подання письмових пояснень через канцелярію суду. Вказала, що позивачем на підтвердження позову надано лише 2 акти з різницею лише у місяць, в яких зазначено про її виїзд на постійне місце проживання до АР Крим ще 3 роки тому. Проте до матеріалів справи не надано жодних письмових доказів того, що вона виїхала за межі України та втратила інтерес до житлового приміщення.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 923 на жилу площу в гуртожитку від 27.07.2011, ОСОБА_1 надана жила площа у гуртожитку по АДРЕСА_2 , площею 17,5 кв.м. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «ХЕМЗ».

Відповідно до ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до ст. 131 ЖК України примірне положення про користування гуртожитками затверджується Кабінетом Міністрів України після консультацій з громадськістю, що проводяться відповідно до законодавства. Відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками органи державної влади, органи місцевого самоврядування, власники гуртожитків після консультацій з громадськістю (громадськими організаціями, створеними з метою захисту інтересів мешканців гуртожитків) за погодженням з профспілками (за наявності) затверджують положення про користування гуртожитками, що перебувають у їхній власності, управлінні, розпорядженні, користуванні.

Відповідно до п. п. 9,10 Примірного положення про гуртожитки затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Таким чином, з ордеру вбачається, що кімната АДРЕСА_1 надавалася ОСОБА_1 не як службове жиле приміщення, як позивач зазначає в позові, а на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «ХЕМЗ», як жила площа в гуртожитку, таким чином вказані правовідносини не регулюються тими нормами, на які посилається позивач, а саме ст.ст.118, 124 ЖК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 р. № 582 визнано такою, що втратила чинність, постанову Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки».

Таким чином, дані правовідносини регулюються ст.ст. 127-132 глави 4 ЖК України, якими не передбачено підстав, відповідно до яких можливо було б визнати осіб, які вселилися в гуртожиток такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Так, статтею 132 ЖК України передбачені підстави відповідно до яких, особи, які поселилися в гуртожитку підлягають виселенню, при цьому підстави виселення залежать від тих умов на яких особи вселилися та тих обставин, які виникли у зв`язку з їх трудовою діяльністю.

Між тим, вимог про виселення відповідача з підстав, передбачених законом, суду не заявлено.

Належних та допустимих доказів, які б без сумніву підтверджували, що трудові відносини між ОСОБА_1 та ДП «ХЕМЗ» припинені та що ОСОБА_1 припинила користуватися житловим приміщенням суду не надано.

Надані суду акти від 28.09.2020 та 03.11.2020, складені комісією у склад якої входять працівники ДП «ХЕМЗ», не доводять без сумніву факт не проживання відповідача, так як данні щодо проживання ОСОБА_1 в АР Крим зазначені зі слів сусідів, а яких саме сусідів, їх прізвища, ім`я та по-батькові в акті не зазначено, що викликає сумнів у достовірності цих даних. Сама ж відповідач заперечує факт не проживання її у спірному приміщенні.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Державне підприємство «Харківський електромеханічний завод», 61037, м. Харків, пр. Московський, 199.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Суддя: Я.М. Горбунова