справа № 489/7566/18
провадження №6/489/205/21
УХВАЛА

20 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича (далі приватний виконавець) про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,

встановив:

Приватний виконавець звернувся до суду із поданням, в якому просить винести ухвалу про надання дозволу на примусове проникнення до житлового приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання вказано, що на виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № 63962392 з виконання виконавчого листа № 489/7566/18, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 02.10.2020 про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

18.12.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження та того ж дня разом із копією постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику направлено вимогу щодо виконання рішення суду, а також здійснено виходи за адресою розташування квартири, що підлягає витребуванню. В результаті виходів складно акти приватного виконавця за участю понятих та стягувача, яким встановлено, що двері зачинені, у вказаній квартирі більше трьох років ніхто не проживає, світло в квартирі відсутнє, лічильник демонтовано представниками АТ «Миколаїввобленерго».

Посилаючись на те, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник не вживає заходів щодо виконання рішення, приватний виконавець просить задовольнити подання про примусове проникнення до житла боржника.

У судове засідання, призначене на 20.04.2021, приватний виконавець не з`явився, в поданні просить провести судовий розгляд без його участі.

Відповідно до частини другої статті 439 ЦПК України неявка в судове засідання приватного виконавця не перешкоджає розгляду вказаного подання.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши подання і додані до нього докази, суд дійшов наступного.

На виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. перебуває виконавче провадження № 63962392 з виконання виконавчого листа № 489/7566/18, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 02.10.2020 про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Виконавче провадження приватним виконавцем відкрито 18.12.2020. Цього ж дня приватним виконавцем направлено боржнику разом із копією постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику вимогу щодо виконання рішення суду, а також здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , де розташована квартира, що підлягає витребуванню. В результаті виходу складно акт приватного виконавця за участю понятих та стягувача, яким встановлено, що двері зачинені, у вказаній квартирі більше трьох років ніхто не проживає, світло в квартирі відсутнє, лічильник демонтовано представниками АТ «Миколаїввобленерго».

Із наданих суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на адресу боржника по АДРЕСА_3 приватним виконавцем 19.12.2020 надсилалися постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення основної винагороди, а також вимоги приватного виконавця від 18.12.2020. Крім того, 21.01.2021 приватним виконавцем повторно направлено вимогу виконати рішення разом із постановою про накладення штрафу на дві адреси боржника. Також, втретє 31.03.2021, приватним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу приватного виконавця від 31.03.2021, яку згідно пошукового витягу з сайту «Укрпошта», вручено адресату 09.04.2021.

18.12.2020 приватним виконавцем здійснено вихід до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підлягає витребуванню. В результаті виходу складно акт приватного виконавця за участю понятих та стягувача, яким встановлено, що двері зачинені, у вказаній квартирі більше трьох років ніхто не проживає, світло в квартирі відсутнє, лічильник демонтовано представниками АТ «Миколаїввобленерго».

09.04.2021 приватним виконавцем повторно здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_2 , за результатом якого складено акт за участю понятих та стягувача, відповідно до якого встановлено, що квартира зачинена, зі слів сусідів за вказаною адресою ніхто не проживає більше трьох років.

Відповідно до частини першої статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення.

Пунктом 13 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

За змістом наведених вище норм, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №757/41727/19-ц.

Звертаючись до суду з даним поданням, приватний виконавець посилався на те, що ним неодноразово було здійснено вихід за адресою проживання боржника, однак потрапити до житлових приміщень для проведення виконавчих дій не виявилось можливим.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, а особливості виявлення майна, що знаходиться в помешканні боржника, вимагають сповіщення боржника про проведення виконавчих дій за його місцем проживання для забезпечення присутності боржника або його уповноваженої особи та потрапляння виконавця до помешкання.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем вживались всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою примусового виконання виконавчого документа, а саме: виконавчого листа № 489/7566/18, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 02.10.2020 про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, встановлено, що боржник був попереджений виконавцем у визначений законом спосіб про відкриття виконавчого провадження та про проведення виконавчих дій, шляхом направлення листів рекомендованою кореспонденцією, однак не скористався правом своєчасно з`явитися до приватного виконавця та добровільно виконати рішення суду.

Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку приватним виконавцем (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Однак, незважаючи на неодноразові спроби приватного виконавця потрапити до квартири АДРЕСА_1 , з метою проведення виконавчих дій, таке не виявилося можливим, про що складено відповідні акти, що свідчить про ухилення боржника від проведення виконавчих дій.

Крім того, боржником не вчинено належних дій для виконання рішення суду протягом тривалого часу.

Також з матеріалів цивільної справи вбачається, що окрім іншого боржник обізнана про відкриття виконавчого провадження також виходячи з того, що приватний виконавець Куліченко Д.О. вже звертався до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника та під час розгляду вказаного подання, представник боржника надав суду заперечення на подання приватного виконавця.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, оскільки приватним виконавцем надано достатньо доказів, які свідчать про необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника як можливого способу виконання судового рішення.

Керуючись статтею 439 ЦПК України, суд

ухвалив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 задовольнити.

Надати дозвіл на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення виконавчих дій, щодо виконання виконавчого листа № 489/7566/18, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 02.10.2020 про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 20.04.2021.

Суддя І.В. Коваленко