ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1592/20
Провадження №2/477/116/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.

за участі секретаря судового засідання - Спіркіної М.Ю.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про встановлення факту перебування в трудових відносинах,

зобов`язання внесення запису до трудової книжки,

стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за її несвоєчасну виплату,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить:

- установити факт трудових відносин між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та його перебування на посаді механіка автотранспорту з 14 жовтня 2019 року до 08 червня 2020 року включно;

- зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 протягом одного місяця з моменту набрання судовим рішенням законної сили внести до трудової книжки у встановленому законом порядку записи про прийняття ОСОБА_1 на роботу на посаду механіка автотранспорту з 14 жовтня 2019 року та про звільнення його з цієї посади за власним бажанням з 08 червня 2020 року;

- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на його користь невиплачену заробітну плату за період з 01 січня 2020 року до 08 червня 2020 року включно, виходячи з середньої заробітної плати по регіону в сумі 69 949,74 грн з урахуванням утримання належних податків та зборів, а також компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з часу звільнення по день постановлення судового рішення.

Обґрунтовуючи позов позивач вказав, що з 14 жовтня 2019 року працював на посаді механіка автотранспорту у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ), уважав, що він офіційно перебуває в трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_3 , оскільки надав заяву про призначення на посаду, трудову книжку, та одержував щомісячно заробітну плату від 11000 грн до 13000 грн, за що розписувався у відомостях, виконував роботу, обумовлену при прийомі на роботу. З січня 2020 року ФОП ОСОБА_3 припинив виплати, та 25 травня 2020 року позивач подав заяву про звільнення. Через 14 днів, 08 червня 2020 року йому була видана трудова книжка, в якій не містилося записів щодо його роботи у ФОП ОСОБА_3 . Факт його трудових правовідносин з ФОП ОСОБА_3 підтверджуються показаннями свідків та наявністю документів ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Дана опт», які залишилися у позивача. Посилаючись на приписи статей 21, 116, 117, 232, 235 КЗпП України просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У вступному слові та поясненнях по суті справи позивач ОСОБА_1 підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, що викладені в ньому.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 у судові засідання під час розгляду справи по суті не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзив не подав.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено до 19 квітня 2021 року.

Заслухавши вступне слово та пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне.

Відповідно до приписів статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною третьою статті 24 КЗпП України передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України.

Відповідно до положень, викладених в статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтовуючи підстави позову позивач посилався на наявність у нього документів ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Дана опт», де засновником є відповідач та яке знаходиться за адресою реєстрації відповідача, зокрема реєстри товаро-транспортних накладних, акти, рахунки-фактури.

Аналізуючи зміст указаних доказів через призму їх належності суд уважає, що вони не містять інформацію щодо предмета доказування та не підтверджують заявлені позивачем вимоги.

Як вбачається з рахунку-фактури від 11 грудня 2019 року №СФ-0000067, рахунку-фактури від 13 грудня 2019 року №СФ-0000001, рахунку-фактури від 15 грудня 2019 року №СФ-0000002, рахунку-фактури від 15 грудня 2019 року №СФ-0000068, реєстру ТТН до акту виконаних робіт №ОУ-000066 від 15 грудня 2019 року, акту №ОУ-0000065 здачі-прийняття робіт (надання послуг), вони не містять жодного згадування яке б ідентифікувало позивача ОСОБА_1 , як учасника будь-яких відносин, зокрема відсутнє зазначення прізвища, відсутній підпис позивача тощо (а.с.12, 13, 14, 15, 16, 17).

Крім цього, надані позивачем докази могли перебувати у володінні щонайменше двох учасників цивільних відносин - постачальника (ТОВ «Дана опт», ФОП ОСОБА_2 ) та одержувача (ТОВ «Ерідан-комерц», ПП «Миколаїввтормет», ТОВ «Крепфасад»), що викликає сумніви у природі їх походження та володінні саме у позивача.

До того ж, у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 достатньо не обґрунтував належність указаних доказів для підтвердження його вимог.

Як на докази перебування в трудових правовідносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 посилається й на показання свідків.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що він працював не офіційно у ОСОБА_5 водієм з 16 квітня 2020 року по 05 червня 2020 року. Позивач ОСОБА_1 у той час працював механіком, про що йому безпосередньо повідомив ОСОБА_6 . Позивач працював з водіями.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що 1 місяць з 01 червня 2020 року він працював водієм неофіційно у ФОП ОСОБА_2 та у цей час бачив ОСОБА_8 , який працював механіком.

До указаних показань свідків суд ставиться критично, оскільки свідки безпосередньо не перебували у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_2 , а їх робота у ФОП ОСОБА_2 ніякими доказами не підтверджена, що ставить під сумнів об`єктивність наданих ними показань.

У судовому засіданні не встановлено об`єктивних доказів, які б давали підстави зробити суду однозначний висновок про наявність між сторонами трудових правовідносин взагалі та у конкретний період, у тому числі із встановленням розміру заробітної плати в сумі від 11000 грн до 13000 грн на місяць.

Лист управління Держпраці у Миколаївській області від 15 липня 2020 року №Д-267-20 не підтверджує заявлені позивачем вимоги, оскільки в указаному листі позивачу ОСОБА_1 роз`яснені приписи КЗпП України щодо трудового договору, виплати заробітної плати, можливість установлення факту трудових правовідносин у судовому порядку, а також рекомендовано самостійно здійснювати контроль за додержанням роботодавцем вимог законодавства щодо оформлення трудових відносин, виплати заробітної плати у розмірі не меншому за мінімальний, сплати податків, а також рекомендовано звернутися до органів ПФУ з цього питання (а.с.11).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через його безпідставність та не обґрунтованість, що є наслідком відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 19 квітня 2021 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО