Справа № 183/7115/20
№ 2/183/1732/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей, в інтересах дитини ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -
21 грудня 2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей, в інтересах дитини ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача аліменти на користь дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 грудня 2020 року був здійснений екстрений виїзд мобільної бригади служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради за адресою: вул. Шаповалова, 21, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, у зв`язку з надходженням до служби повідомлень про неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 щодо її малолітніх дітей. Під час обстеження житлового приміщення комісією встановлено, що у будинку, крім дітей ОСОБА_3 , перебувала ще одна малолітня дитина без нагляду батьків. Службою у справах дітей було встановлено, що ця малолітня дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його матір`ю є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За дитиною наглядав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який назвався батьком дитини, однак не надав підтверджуючих на це документів, та який не зміг пояснити де знаходиться мати дитини. Дитина перебувала в антисанітарних умовах, була недоглянутою, одягнута в брудний одяг, від неї відчувався неприємний запах, тож комісією було вжито заходів щодо влаштування ОСОБА_1 у безпечне місце. За розпорядженням міського голови від 03 грудня 2020 року дитина відібрана від матері, у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для його життя та здоров`я.
Відповідач ОСОБА_2 веде асоціальний образ життя, має трьох інших синів, життям та здоров`ям яких також не цікавиться, за місцем свого проживання до теперішнього часу не повернулася, долею ОСОБА_1 після відібрання не цікавилася, повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, тож позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома, а тому в силу вимог ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.
Судом подано копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), відповідно до якого матір`ю дитини є відповідач по справі.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):
- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;
- жорстоко поводяться з дитиною;
- є хронічними алкоголіками або наркоманами;
- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.
Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 02 грудня 2020 року, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області (а.с.12-16), дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, а саме має низький рівень гігієни, поряд з нею відчувається неприємний запах, одяг дитини не відповідає віку та сезону, одяг брудний. Місце перебування матері комісією не встановлене. Особа, що назвалась батьком дитини жодних підтверджуючих документів цей факт не надала.
Відповідно до розпорядження Новомосковського міського голови № Р-220 від 03 грудня 2020 року «Про негайне відібрання малолітньої дитини» (а.с.10), службу у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області зобов`язано відібрати малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для його життя та здоров`я.
При цьому, суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 намагалась повернути дитину, або ж цікавилась її станом чи місцеперебуванням, а також доказів того, що дитині було створено належні умови для її розвитку.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дитини, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. Дитина росте без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості.
Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути аліменти ОСОБА_2 на користь закладу, де буде знаходитися дитина, на їх утримання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 89, 141, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.