КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5126/2021 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року про відмову у відстроченні виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укргазбанк»,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про відстрочку виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2009 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що вказаним рішенням було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк». На виконання рішення суду, 30 листопада 2009 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-3206/09, яким вказано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» загальну суму боргу в сумі 128479,46 доларів США та 47069,05 грн.; звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачу.

12 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову № 63284815, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3206/09, виданого Деснянським районним судом м. Києва 30 листопада 2009 року. Також 12 жовтня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. У цей же день приватним виконавцем з метою здійснення підготовчих дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено вимогу до Київського міського БТІ про надання інформації, чи зареєстровано на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за боржником ОСОБА_1 .

17 листопада 2020 року приватним виконавцем з метою здійснення підготовчих дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , здійснено вимогу до Київського міського БТІ, якою приватний виконавець вимагав терміново надати вичерпну інформацію про те, чи зареєстровано на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за боржником: ОСОБА_1 .

Заявник, через представника, звернулась до приватного виконавця із заявою від 26 листопада 2020 року про поширення дії мораторію на заставне майно та пряму заборону Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII на звернення стягнення на квартиру, в якій також повідомила, що не надає згоди на реалізацію заставного майна.

Згідно з листом Київського міського БТІ від 01 грудня 2020 року № 062/14-13126 (И-2020), який надійшов на адресу приватного виконавця 10 грудня 2020 року за вх. № с-11148/20, останньому було надано копії правовстановлюючих документів та технічний паспорт на кв. АДРЕСА_1 щодо реєстрації на праві власності квартири за боржником.

Заявник зазначає, що незважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 , виступає як забезпечення зобов`язань боржника за валютними зобов`язаннями та підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та те, що в останній зареєстровані неповнолітні особи, приватний виконавець продовжує здійснювати дії щодо підготовки до реалізації предмету іпотеки, тобто здійснює цілеспрямовані дії на звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

У заяві про відстрочку виконання рішення вказується, що єдиним належним способом реалізації дії мораторію є встановлення судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі викладеного у заяві, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції відстрочити виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2009 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №2-3006/2009 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції зазначаючи, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню і такі дії не повинні вчинятися, залишивши поза увагою правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 340/173/13-ц, приходить до висновку, що дії щодо реалізації майна, яке підпадає під дію мораторію, мають вчинятися приватним/державним виконавцем, та при незгоді з ними можуть оскаржуватися стороною шляхом подання скарг, а не шляхом встановлюватися відстрочки виконання рішення.

Також за невідомих обставин, судом першої інстанції, без жодного мотивування причин, не було з`ясовано питання стосовно використання боржником житлового приміщення, яке перебуває в іпотеці, як місця постійного проживання Боржника, та щодо відсутності у його власності іншого нерухомого житлового майна, не встановлено площі квартири, не з`ясовано проживання в квартирі півтори річної дитини та інших членів сім`ї Заявника, про що були надані відповідні докази, та що має ключове значення для вирішення питання про встановлення відстрочки виконання рішення.

Окрім того суд першої інстанції не мотивував відхилення доказів, які були надані заявником в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення, тобто судом першої інстанції було порушено норми процесуального права в частині повноти дослідження доказів, надання їм оцінки та мотивування їх відхилення або врахування, що як наслідок призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви щодо відстрочення виконання рішення суду.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну каргу від ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому зазначено, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Окрім того, банк в поданому відзиві зазначає про те, що при розгляді процесуального питання щодо розстрочки виконання рішення суду за заявою боржника, останній має вказати, з якими обставинами він пов`язує неможливість виконати рішення суду шляхом погашення одночасно всього стягнутого розміру грошових коштів, а також надати докази на підтвердження цих обставин.

В заяві про відстрочку виконання рішення суду, заявник обґрунтовує свої вимоги положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не наявністю підстав, передбачених ст. 435 ЦПК України та обставин, що утруднюють виконання рішення в розумінні ст. 435 ЦПК України, яким є хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Разом з тим, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», передбачає зупинення виконання рішення на час дії мораторію, а не відстрочку виконання рішення, яка можлива у виняткових випадках за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки посилання заявника на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу для відстрочки виконання рішення суду, не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є тією обставиною, яка утруднює виконання рішення суду в розумінні ст. 435 ЦПК України.

На підставі викладеного у відзиві банк просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Цирулевський Р.О. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Представник банку заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2009 року Деснянським районним судом міста Києва ухвалено рішення №2-3206/2009, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» загальну суму заборгованості за кредитним договором в сумі 128 479,46 доларів США та 47 069,05 грн.; звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачу (а.с. 24-26, 60-62).

На примусове виконання вказаного судового рішення Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-3206/09 від 30 листопада 2009 року (а.с. 27).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. від 12 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3206/09 від 30 листопада 2009 року (а.с. 28).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявським А.М. від 12 жовтня 2020 року накладено арешт на майно, що належить боржнику - ОСОБА_1 (а.с. 28).

12 жовтня 2020 року приватний виконавець звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації з вимогою терміново надати інформацію про те, чи зареєстровано на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за боржником ОСОБА_1 (а.с. 30-31).

26 жовтня 2020 року Київське міське бюро технічної інвентаризації надало відповідь № 062/14-11472 (И-2020) приватному виконавцю про те, спірна квартира за ОСОБА_1 не зареєстрована (а.с. 32).

17 листопада 2020 року приватний виконавець звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації з вимогою терміново надати інформацію про те, чи зареєстровано на праві власності квартиру АДРЕСА_1 за боржником ОСОБА_1 (а.с. 33-34).

01 грудня 2020 року Київське міське бюро технічної інвентаризації надало приватному виконавцю відповідь № 062/14-13126 (И-2020), згідно з якою спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_1 (а.с. 37-38).

Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 травня 2008 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 97).

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявою про поширення дії мораторію на заставне майно та пряму заборону закону на звернення стягнення на спірну квартиру, в якій повідомила, що не надає згоди на реалізацію заставного майна (а.с. 35-36).

Також 24 грудня 2020 року та 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. із заявами про поширення дії мораторію на заставне майно та пряму заборону закону на звернення стягнення на спірну квартиру (а.с. 101-102).

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, заявник просив суд відстрочити виконання саме з підстав наведених у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що самі по собі обумовлюють тимчасову неможливість виконання судового рішення посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки на період чинності такого закону стосовно осіб, на яких поширюється дія закону. Водночас будь-яких вимог про відстрочення виконання рішення суду з підстав визначених ст. 435 ЦПК України, що були б предметом дослідження судом, заявником не наведено.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналогічне положення міститься також і в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Отже, з правового аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту заявлених вимог, ОСОБА_1 як на правову підставу для відстрочення виконання рішення суду посилається на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, ст. 435 ЦПК України чітко визначено, які підстави враховуються судом при вирішенні питання про відстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, нормами цивільного процесуального законодавства не передбачена можливість відстрочення виконання рішення суду на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким і так встановлюється порядок виконання судових рішень щодо звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Також, ОСОБА_1 вказує на те, що приватним виконавцем вживаються дії, спрямовані на реалізацію нерухомого майна, на яке поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що приватним виконавцем вживаються дії спрямовані на звернення стягнення на іпотечне майно, а саме відсутня постанова про залучення суб`єкта-оціночної діяльності, про передачу майна на примусову реалізацію, призначення електронних торгів тощо.

Натомість винесення приватним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та спрямовані на забезпечення виконання законного рішення суду.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду була постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 447 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року про відмову у відстроченні виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Укргазбанк» залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: