провадження № 2/136/32/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"13" квітня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Мельник В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк», далі - позивач, банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 07.08.2006 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VIH0АК00020793, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 45 984,94 грн., строком до 05.08.2011, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором.

07.08.2006 з метою забезпечення виконання умов вищевказаного договору між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, а саме транспортного засобу.

Ураховуючи те, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасного внесення коштів за користування кредитними коштами та допустив заборгованість наведене стало підставою звернення банку 19.04.2010 до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави. За наслідками розгляду справи було ухвалено рішення 21.05.2010 про задоволення позову. Утім відповідач не повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором та у період після подання позову, тобто з 20.04.2010 по 13.08.2020 має заборгованість у розмірі 29161, 52 грн., яка складається з наступного: 24868, 32 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4293,20 грн. - 3% річних від простроченої суми, які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відповідач відзиву на позов не надав.

Ухвалою суду від 28.01.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача надав до позову заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, не заперечував у разі неявки відповідача про ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, яка була встановлена судом за інформацією відповідного органу.

Судом встановлено, що про розгляд справи, який був призначений на 03.03.2021 відповідач був належним чином повідомленим, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а судовий виклик на 13.04.2021 повернуто відділенням зв`язку до суду, через відсутність адресата за вказаною адресою.

Ухвалою суду від 13.04.2021 вирішено здійснювати заочний розгляд справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 07.08.2006 між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VIH0АК00020793, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 45984,94 грн., на термін до 05.08.2011, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач, 07.08.2006 уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого Відповідач надав в заставу автомобіль «ИЖ», модель: 27175, рік випуску: 2006, тип ТЗ: фургон малотоннажний В, № реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності відповідачу, сторони узгодили, що банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.05.2010 позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено, звернуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIHOAK00020793 від 07.08.2006 в сумі 26860,45 грн. стягнення на предмет застави: автомобіль «ИЖ», модель: 27175, рік випуску: 2006, тип ТЗ: фургон малотоннажний В, № реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить на праві власності відповідачу шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та судові витрати.

З виписки по особовому рахунку відповідача по кредитному договору та наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що останній допустив заборгованість за кредитним договором за періоди: з 20.04.2010 по 16.07.2010 - 22213,95 грн; з 06.08.2010 по 16.11.2010 - 22411,57 грн; з 06.12.2010 по 01.02.2011 - 13596,57 грн; з 10.02.201 по 13.08.2020 - 13595, 64 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 20.04.2010 по 13.08.2020 складається у розмірі 29161, 52 грн.: 24868, 32 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4293,20 грн. - 3% річних від простроченої суми.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08т листопада 2019 у справі N 127/15672/16-ц провадження N 14-254цс19.

Позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість відповідача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 20.04.2010 по 13.08.2020 складається у розмірі 29161, 52 грн.: 24868, 32 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4293,20 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у справі N 127/15672/16-ц висловила правову позицію про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У цій справі позивач пред`явив позов до суду 25.11.2020, то стягненню підлягають кошти із відповідача на користь позивача з 25.11.2017.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач має заборгованість перед позивачем щодо сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 13595,64 грн, яка виникла з 20.04.2010 по 13.08.2020.

Будь-яких доказів щодо сплати вказаної суми заборгованості відповідачем суду не надано.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що позивач звернувся до суду 25.11.2020 року, суд вважає, що з відповідача належить стягнути кошти, передбачені в разі неналежного виконання зобов`язання ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати, а також - 3% річних від простроченої суми за період з 25.11.2017 по 25.11.2020.

Судом було зроблено перерахунок, ото за період з 25.11.2017 по 25.11.2020 з відповідача належить стягнути на користь позивача інфляційні втрати з розрахунку за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

..... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період - IIc (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x = 1.20048621

Інфляційне збільшення: 13 595,64 x 1.20048621 - 13 595,64 = 2 725,74 грн.

Розрахунок 3% річних від простроченої суми:

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 25/11/2017 до 31/12/2019 13 595,64 x 3 % x 767 : 365 : 100767857,08 грн.
з 01/01/2020 до 25/11/2020 13 595,64 x 3 % x 330 : 366 : 100330367,75 грн.

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 25.11.2017 року по 25.11.2020 року складає 1 224.83 грн.

За таких обставин суд вважає, що підлягає до стягнення сума збитків від інфляції: 2 725,74 грн. та сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 25.11.2017 року по 25.11.2020 року, яка складає 1 224.83 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до статті 141 ЦПК України, а оскільки позов задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судових витрат пропорційно до задоволеної суми позовних вимог, решту суд відносить на рахунок позивача.

Керуючись статтями 10, 11 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 950, 57 грн, з яких: 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 1 224.83 грн.; втрати від інфляції 2 725.74 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 611, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів до суду апеляційної інстанції через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Шпортун