Єдиний унікальний номер 243/5749/20
Номер провадження 22-ц/804/598/21
Єдиний унікальний номер 243/5749/20
Номер провадження 22-ц/804/598/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Гапонова А.В,,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Бахмут апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (суддя першої інстанції Сидоренко І.О, повний текст рішення складено 23 листопада 2020 року),

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної а результаті дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням уточненого позову, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 17136,72 грн. Стягнути з ТДВ Страхова компанія Ю.Ес.Ай» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 28724 грн., вартість проведення експертної оцінки пошкодженого майна в розмірі 850 грн., розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування до 20.06.2020 року 1 186,63 грн. Стягнути з відповідачів на корись позивача судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу(правову) допомогу в розмірі 9000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної а результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування 22218 грн. 90 коп.; витрати на проведення експертної оцінки 850 грн. 00 коп.; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування грн. 64 коп.; а всього 23362 грн. 54 коп.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу 3904 грн. 00 коп.; судовий збір 410 грн. 31 коп., а всього грн. 31 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , втрату товарної вартості автомобіля 14636 грн. 72 коп., вартість проведення експертної оцінки 500 грн. 00 коп., а всього 15136 грн. 72 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу 2528 грн. 00 коп.; судовий збір 265 грн. 69 коп., а всього 2793 грн. 69 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник страхової компанія Головащенко К,Г., та подала апеляційну скаргу вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги вказує на те, що позивач подав страховику заяву про страхове відшкодування 13 лютого 2020 року, та повідомив страховика, що страхове відшкодування необхідно виплатити на рахунок СТО «Талісман» (тобто особам які надають послуги). Кінцевим строком прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону, було 11 травня 2020 року.

Наголошує на тому, що позивач жодним чином з моменту оплати ремонту 30.03.2020 року по 11.05.2020 року не повідомив страхову компанію про необхідність оплати страхового відшкодування на реквізити безпосередньо позивачу.

Вказує на те, що страховою компанією було проінформовано суд першої інстанції про сплату пені відповідно до вимог Закону. Строк для розрахунку має бути взятий з 11.05.2020 року (кінцева дата прийняття рішення про страхове відшкодування) до дати фактичної оплати основної суми страхового відшкодування, проте дані факти були проігноровані судом першої інстанції.

ОСОБА_3 просила рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2020 року в частині задоволених позовних вимог до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що тільки після подання позову з вимогами стягнути страхове відшкодування на рахунок позивача, страхова компанія 21.07.2020 року перерахувала 19257 грн на рахунок ПП «Талісман» та 31.07.2020 року пеню у розмірі 626,77 грн. на рахунок позивача. На даний час ОСОБА_1 страхове відшкодування так і не отримав.

ОСОБА_4 просив рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Від ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 47897,35 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2270 х 100=227000), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2020 року о 12.00 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом автомобілем ИЖ 2717, державний номер НОМЕР_1 , в районі буд. № 41 по вул. Свободи м. Слов`янська та, рухаючись по вул. Свободи з боку вул. Торській в напрямку вул. Торгова, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода.

За вказаним фактом співробітниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення та оформлено справу про адміністративне правопорушення, яку направлено до суду.

Як видно з постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 124 КУпАП. Вказане судове рішення набуло законної сили 12 лютого 2020 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті наведеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілого та позивача у даній справі «Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження бамперу заднього, панелі центрального бамперу, накладки глушника заднього, - що підтверджується Актом огляду транспортного засобу, проведеного 27 січня 2020 року судовим експертом Синельником А.І.

Згідно зі Звітом експертного авто товарознавчого дослідження № 17/20 від 30 січня 2020 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 24218,90 грн. Розмір матеріального збитку, спричиненої володільцю автомобіля «Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 24218,90 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 17-20 від 29 січня 2020 року, вартість ремонту становить 24218,90 грн.

Проте згідно з Актом здачі приймання робіт (надання послуг/матеріалів) від 30 березня 2020 року, укладеного між ПП «Талісман» та ОСОБА_1 , загальна вартість ремонту автомобіля Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 30724,00 грн. Дана сума була перерахована позивачем ПП «Талисман» в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 31 березня 2020 року на суму 14724,00 грн., 2000,00 грн. та 14000,00 грн.

Частково задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» страхового відшкодування, витрат на експертну оцінку, пені за прострочення виплат страхового відшкодування та правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що страховою компанією прострочено зобов`язання сплатити належні суми позивачу.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 наведеного Закону закріплено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та статті 1194 ЦК України, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 межами ліміту відповідальності; стаття 29 вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль потерпілого та позивача у даній справі «Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, а саме пошкодження бамперу заднього, панелі центрального бамперу, накладки глушника заднього, - що підтверджується Актом огляду транспортного засобу, проведеного 27 січня 2020 року судовим експертом Синельником А.І.

Згідно зі Звітом експертного авто товарознавчого дослідження № 17/20 від 30 січня 2020 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 24218,90 грн. Розмір матеріального збитку, спричиненої володільцю автомобіля «Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 24218,90 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 17-20 від 29 січня 2020 року, вартість ремонту становить 24218,90 грн.

29 січня 2020 року ОСОБА_1 на адресу ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ев.» була направлена заява про страхове відшкодування, з якої вбачається, що позивач просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок ПП «Талісман» на СТО якого буде здійснюватися ремонт пошкодженого автомобіля (а.с.25).

Згідно з Актом здачі приймання робіт (надання послуг/матеріалів) від 30 березня 2020 року, укладеного між ПП «Талісман» та ОСОБА_1 , загальна вартість ремонту автомобіля Мitsubishi Pagero sport» реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 30724,00 грн. Дана сума була перерахована позивачем ПП «Талисман» в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 31 березня 2020 року на суму 14724,00 грн., 2000,00 грн. та 14000,00 грн. (а.с.20,22-24).

Також з матеріалів справи вбачається, що страховою компанією до відзиву на позовну заяву було долучено два платіжних доручення.

Платіжне доручення № 12148 від 31 липня 2020 року на суму 626,77 грн, в графі призначення платежу «пеня ОСОБА_1 по страховому акту №20.3 (а.с.80)

Платіжне доручення № 11226 від 21 липня 2020 року на суму 13257,50 грн., де отримувачем зазначено ПП Талісман, та призначення платежу «Страхове відшкодування ОСОБА_1 , страховий акт № 20.3 (а.с.81).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування, оскільки відповідачем було пропущено встановлений законом строк 90 днів на виплату страхового відшкодування та лише через 141 день після подачі позовної заяви, перерахував на рахунок ПП «Талісман» суму у розмірі 19257,50 грн., яка до речі є меншою, від суми яка була зазначена позивачем в заяві на відшкодування витрат.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, суд також дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції достатньо в повній мірі мотивував свій висновок та правильно вирішив це питання, обґрунтовано стягнув з відповідача ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3904,00 грн. та витрат на проведення експертної оцінки в сумі 850 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом вірно було враховано розмір витрат, понесених позивачем за надання йому такої допомоги, час, який було витрачено адвокатом на надання юридичної допомоги, враховано співмірність витрат із складністю справи, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, ціну позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч. 4 ст.137 ЦПК України.

Такий висновок суду є законним і справедливим.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржниками норм матеріального та процесуального закону.

При цьому апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Так, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне , обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність ухваленого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

А.В. Гапонов