КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 752/2478/21

провадження № 22-ц/824/6290/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року у складі судді Кахно І.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо безпідставного списання коштів з карткового рахунку НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно списані грошові кошти у розмірі 24 498 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 26 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не встановлено місце проживання чи перебування позивача.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не містить посилань на відсутність інформації про місце проживання чи перебування апелянта за вказаною ним у позовній заяві адресою.

Вважає, що судом першої інстанції на стадії відкриття провадження допущено надмірний формалізм, що є перешкодою ОСОБА_1 у доступі до правосуддя.

25 березня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника АТ КБ «Приватбанк» - Гайдамащука О.В., в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи до Печерського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належного обґрунтування визначення підсудності саме Голосіївському районному суду м. Києва.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини другої статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Отже, право обирати суд, до якого бажає звернутися особа, належить виключно цій особі.

Частиною п`ятою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до Преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Дослідивши вимоги позовної заяви, суд доходить висновку, що відносини, які склалися між сторонами, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Закон дає конкретні визначення термінів «місце проживання» та «місце перебування».

Так, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Слід зазначити, що місце перебування фізичної особи визначається як фактичне, юридичним воно стає лише після внесення даних про нього до реєстру.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів, місцем свого проживання вказав: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно частин шостої-дев`ятої статті 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Виходячи з вищевказаних норм цивільного процесуального закону, питання визначення та дотримання правил підсудності є прерогативою та безпосереднім обов`язком суду.

Таким чином, на виконання вимог чинного законодавства та з урахуванням того, що позов подано ОСОБА_1 за правилами альтернативної підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом місцем його проживання (перебування), судом першої інстанції з метою дотримання правил підсудності були здійснені відповідні запити та встановлено, що згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, місце проживання ОСОБА_1 за вказаною ним адресою не значиться.

У Реєстрі територіальної громади м. Києва відомості про позивача відсутні.

Отже, при зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1 вказав адресу: АДРЕСА_1 , не підтвердивши при цьому, що ця адреса є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання або перебування. Судом першої інстанції під час перевірки такі відомості також не підтвердились.

При цьому, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач АТ КБ «ПриватБанк» зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Печерського району міста Києва.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

На підставі викладеного, колегія вважає, що за обставин, коли ОСОБА_1 в позовній заяві зазначено адресу, за якою він у встановленому законом порядку не зареєстрований, що суперечить пункту 2 частини третьої статті 175 та частині п`ятій статті 28 ЦПК України, тобто в суді не підтверджено право ОСОБА_1 на звернення з позовом за правилами альтернативної підсудності, місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про передачу справи до Печерського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

З огляду на наведене, колегія доходить висновку, що місцевий суд належним чином дослідив матеріали справи, врахував вищенаведені обставини та зробив правильний висновок щодо непідсудності даної справи Голосіївському районному суду м. Києва та передачі на розгляд належному Печерському районному суду м. Києва.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик