Справа № 171/2224/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" квітня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Семенової Н.М.

за участю секретаря Ровної Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, в Апостолове, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сагайдак Денис Сергійович до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, володіння та розпорядженні нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до Апостолівського районного суду Дніпопетовської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд усунути перешкоди у здійсненні позивачем пава володіння, користування та розпорядження належною їй на паві приватної власності кватирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, оскільки відповідач у вказаній квартирі не проживає, не з`являється та не сплачує комунальні платежі вже понад 3 роки, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 07.11.2020. Позивачу невідомо точне фактичне місце проживання відповідача. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, а також позивач змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання 22.12.2021 відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, але до суду повернулося поштове відправлення, надіслане на адресу відповідача, вказану у позові, з поміткою «не проживає».

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2021 було призначено судовий розгляд цієї справи.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири 08.08.2019 р. ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_1 придбала квартиру в АДРЕСА_1 .

На підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32736426 від 08.08.2019, позивачу належить квартира АДРЕСА_2 .

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 07.11.2020 р. встановлено, що ОСОБА_2 з 2016 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання, перебування не відоме.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, на підставі наведеного судом встановлено, що відповідач не проживає в даному будинку понад 3 років, не сплачує комунальні платежі, позивач змушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та, як власник житлового будинку, не бажає надавати відповідачу у подальшому можливість використовувати дане приміщення.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.

У суду відсутні докази, що відповідач продовжує на даний час користуватись належною позивачу квартирою, позивач вказані обставини заперечує. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідач не має правових підстав для збереження за ним права на користування спірним житловим приміщенням в силу приписів ст.405 Цивільного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу Української РСР. Немає доказів існування будь-яких інших правовідносин, в силу яких відповідач має право на користування вказаним житловим приміщенням.

Доказів того, що позивач перешкоджав відповідачу в користуванні жилим приміщенням матеріали справи не містять.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до норми ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні, докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

Відповідно ст. 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З вищенаведеного вбачається, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 2, 4-13, 81, 89, 258-259, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Сагайдак Денис Сергійович до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, володіння та розпорядженні нерухомим майном - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:Н. М. Семенова