Справа № 172/1076/20
Провадження № 2/206/553/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

І. Стислий виклад позиції представника позивача та відповідача.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, представник позивача зазначив, що відповідно до підписаної 04.12.2008 заяви № б/н, відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3000,00 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.08.2020 має заборгованість у розмірі 352720,27 грн., яка складається з наступного: 2935,20 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 343406,61 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6378,46 грн. заборгованість за пенею. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості. У зв`язку з чим, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14562,86 грн., яка складається з наступного: 2935,20 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8856,81 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 2270,85 грн. заборгованість за пенею та судові витрати (а.с. 1-2, 60).

Не погоджуючись із викладеними в позові обставинами, відповідач подала відзив, згідно якого зазначила, що кредитної карткою вона користувалась через скрутне матеріальне становище та згідно наданими позивачем розрахунками остання дата користування кредитом - листопад 2013 року, її заборгованість по кредиту складає 2935,20 грн. На час звернення з даним позовом до суду із дати отримання кредитних коштів минуло майже 8 років. Таким чином позивачем пропущено строк позовної давності. У зв`язку з чим, відповідач просила застосувати до позовних вимог позовну давність та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 76).

Розгляд справи відповідача просила проводити без її участі, про що надала до суду заяву (а.с. 79, 82).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

16.11.2020 до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшла дана позовна заява. Разом з позовною заявою подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2020 дана цивільна справа була передана на розгляд до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

19.02.2021 матеріали позовної заяви надійшли до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

24.02.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.03.2021.

16.03.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

22.03.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з заявою про розгляд справи без її участі.

23.03.2021 було відкладено розгляд справи на 15.04.2021 у зв`язку із неявкою усіх сторін по справі.

Під час розгляду справи судом досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

15.04.2021 судом складено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , тобто відповідач, підписала заяву № б/н від 04.12.2008, згідно якої отримала платіжну картку «30 днів пільгового періоду» зі сплатою відсотків 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 0%. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та те, що Банк має право в будь-який момент збільшити зменшити або анулювати кредитний ліміт, що підтверджується її підписом у заяві (а.с. 11).

Окрім цього, відповідач ознайомилася з умовами кредитування, реальною річною ставкою, пенею, орієнтованої загальною вартістю кредиту, порядком повернення кредиту та іншими важливими правовими аспектами, що підтверджується її підписом у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 12).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, у період з 04.12.2008 по 08.11.2019 кредитний ліміт змінювався, та станом на 31.10.2013 становив 3000,00 грн. (а.с. 9).

Відповідно до довідки про видані кредитні картки на підставі договору від 04.12.2008 року, відповідач отримала картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому перевипускалась, строк дії перевипущеної картки - до останнього дня 05/15 (а.с. 10).

В той же час, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31.08.2020 має заборгованість у розмірі 352720,27 грн., яка складається з наступного: 2935,20 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 343406,61 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6378,46 грн. заборгованість за пенею (а.с. 3-8, 30-36, 61-69).

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки за кредитним договором від 04.12.2008, останній платіж на погашення кредиту здійснювався відповідачем 12.12.2013 (а.с. 32 на звороті).

IV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача та відповідачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Отже, відповідачем було порушено вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто кредитного договору, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту і не виконано обов`язків позичальника, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Так, відповідач просила суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки за кредитним договором від 04.12.2008, останній платіж на погашення кредиту здійснювався відповідачем 12.12.2013 (а.с. 32 на звороті), в подальшому, погашення заборгованості здійснювалось самим банком шляхом автоматичного списання коштів з рахунку без згоди на те відповідача, що не може бути взято до уваги як підстава для переривання перебігу строку позовної давності.

З даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду 16.11.2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який має відраховуватися з 12.12.2013 року, про застосування якого просив відповідач.

Окрім того, відповідач отримала картку № НОМЕР_1 , яка в подальшому перевипускалась, строк дії останньої перевипущеної картки - до 05/15.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 09.11.2016 року по справі № 6-1457цс16 за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З урахуванням викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що право Банку (позивача) на отримання суми боргу по кредитному договору від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв`язку з пропуском позивачем (Банком) строку позовної давності, що і дає підстави для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 253, 256, 257, 261, 264, 267, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.04.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак