Провадження № 2/932/2950/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

за участі

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

26.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору Сьому Дніпровську державну нотаріальну контору та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батову Л.Г., уточнивши який прохав визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 12.04.2005 року за реєстровим № 1-4883 в частині права власності на ј частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 21.05.2019 року за реєстровим № 1643 в частині права власності на ј частку квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 , яка на день смерті мешкала у квартирі АДРЕСА_1 . Після смерті дружини відкрилась спадщина на зазначену квартиру. Дружина заповіла своє майно ОСОБА_5 . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до нотаріальної контори, однак постановою Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори від 30.10.2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки належна спадкодавцю частка квартири у повному обсязі успадкована ОСОБА_5 , якому 12.04.2005 року за реєстровим № 1-4883 нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_3 , як дружина ОСОБА_5 , після смерті останнього успадкувала Ѕ частку квартири і є чинною співвласницею квартири на цей час. Він як непрацездатний вдівець спадкодавця ОСОБА_4 мав право на обов`язкову частку у спадщині, яку прийняв, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем. Оскільки його право порушене видачею свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 у цілому іншій особі, звернувся до суду за захистом свого права.

Ухвалою суду від 10.05.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.10.2020 року витребувано докази у вигляді копій спадкових справ до майна померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 02.02.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; встановлено сторонам та третім особам строк на подання заяв по суті справи.

06.04.2021 року відповідачка ознайомилась з матеріалами справи, а 12.04.2021 року приватним нотаріусом Батовою Л.Г. надано до суду витребувані докази.

19.04.2021 року Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою надано до суду витребуванні докази.

Ухвалою суду від 31.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі.

У судовому засіданні позивач та його представниця позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачка у судовому засіданні позовних вимог не визнала, прохала позов залишити без задоволення. Правом на подання відзиву чи письмових заяв, клопотань не скористалась.

Треті особи у судове засідання не з`явились, у наданих до суду заявах прохали справу вирішити у їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, керуючись наступним.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.12.1960 року уклав шлюб із ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 16.10.2019 року, копією паспорта позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно із довідкою № 17787 від 04.11.2019 року, позивач, як співвласник житла, з 07.09.1976 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

З 22.07.1997 року позивачу призначена пенсія за віком, що підтверджується копією його пенсійного посвідчення, що міститься у матеріалах справи.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 15.11.1994 року, у порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

30.10.2019 року завідуючою Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину покійної дружини з тих підстав, що право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.09.2019 року, ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Батовою Л.Г. 21.05.2019 року за реєстровим № 1643, є власницею Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої Ѕ частки нерухомого майна є позивач. Ще раніше, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-4883 від 12.04.2005 року, власником Ѕ частки квартири був ОСОБА_5 .

З оглянутої судом копії спадкової справи № 127/2005, що заведена Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_4 , встановлено те, що 11.02.2004 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини покійної ОСОБА_4 , яка залишила на його ім`я заповіт.

Так, 12.06.2004 року ОСОБА_4 склала заповіт, який був посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-1086, відповідно до якого усе своє майно заповіла ОСОБА_5 .

У матеріалах нотаріальної справи міститься довідка ВАТ «ДАРЗ-2» про те, що ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала у квартирі АДРЕСА_1 .

12.04.2005 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 1-4883, відповідно якого ОСОБА_5 набув право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

З наданої приватним нотаріусом Батовою Л.Г. копії спадкової справи № 10/2019 до майна померлого ОСОБА_5 встановлено те, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті свідоцтво про право на спадщину у вигляді Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 видано 01.05.2019 року за реєстровим № 1643 на ім`я відповідачки.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої ст. 1241 ЦК України], ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, який відносить до категорії „непрацездатні осіб з інвалідністю I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний.

Згідно з ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Оскільки Цивільний кодекс України не містить безпосереднього визначення поняття «непрацездатний», відтак, для правильного тлумачення цього поняття при розгляді даної цивільної справи слід виходити з законів, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності таких - із загальних засад законодавства (аналогія права).

Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.

При визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом - свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано ст. 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі порушення права спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов`язкову частку.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване.

Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Правовий аналіз викладеного вище вказує, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним і за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами може бути, в тому числі порушення, у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Позивач на момент смерті його дружини ОСОБА_4 , тобто на час відкриття спадщини, вже досяг пенсійного віку і набув статусу непрацездатної особи, а тому мав право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Позивач спадщину прийняв, оскільки постійно та безперервно проживав з 1979 року у приватизованій пізніше квартирі разом із спадкодавцем ОСОБА_4 . Позивач від спадщини своєї дружини не відмовлявся. Видача нотаріусами свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до складу якої увійшла обов`язкова частка у спадщині, належна непрацездатному позивачу, призвела до порушення його права власності на спадщину, яке виникає з моменту відкриття спадщини. Позивачем вірно обрано спосіб захисту порушеного права та пред`явлено позовні вимоги до належного відповідача, тому суд, встановивши факт видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом із порушенням права позивача, приходить до висновку про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню за рахунок відповідачки.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину видане Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 12.04.2005 року зареєстроване в реєстрі за № 1-4883, а саме, в частині права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 21.05.2019 року зареєстроване в реєстрі за № 1643, а саме, в частині права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2021 року.

Суддя В.В. Куцевол