Справа № 346/3941/19
Провадження № 22-ц/4808/140/21
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» про визнання права власності на речове право, визнання недійсним рішення засідання членів правління кооперативу та зборів засновників кооперативу, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Васильковським В.В. 27 жовтня 2020 року в м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 29 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_4 подано позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОК «Аквамарин» про визнання права власності на речове право, визнання недійсним рішення засідання членів правління кооперативу та зборів засновників кооперативу, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що з метою купівлі квартири у 2006 році вона звернулася до ОК «Аквамарин» із заявою про вступ у члени кооперативу. 14 грудня 2006 року за рішенням зборів членів ОК «Аквамарин» прийнято її в члени кооперативу та закріплено за нею на паї квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,31 кв.м. 20 грудня 2006 року нею сплачено вступний пайовий внесок на рахунок кооперативу у розмірі 27118,00 грн, що становить оплату за 14,77 кв.м.

21 грудня 2013 року голова ОК «Аквамарин» Іванюк В.І. (обраний рішенням зборів кооперативу 17.03.2013 року) підписав та засвідчив печаткою протокол №25 зборів членів правління ОК «Аквамарин», відповідно до якого рішенням членів правління ОК «Аквамарин» її було виключено із членів даного кооперативу. Вказане питання, відповідно до п.8.2 Статуту ОК «Аквамарин», на розгляд загальних зборів членів кооперативу головою ОК «Аквамарин» не виносилось, тому рішення про виключення її із членів кооперативу загальними зборами членів кооперативу не затверджувалось. Такі дії є грубим порушенням ст. 15 Закону України «Про кооперацію» від 10.07.2003 р. та Статуту ОК «Аквамарин».

Зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для себе чи іншої особи, з порушенням п.8.2. Статуту ОК «Аквамарин» ОСОБА_5 рішенням зборів засновників кооперативу від 01.08.2013 р. незаконно прийняв ОСОБА_2 у члени ОК «Аквамарин» та протягом серпня-вересня 2013 р. незаконно відчужив на її користь вищевказану квартиру за суму 137355,00 грн. З метою уникнення відповідальності за незаконне відчуження квартири ОСОБА_5 у листопаді 2015 р. підписав та засвідчив печаткою ОК «Аквамарин» завідомо підроблений протокол зборів членів правління ОК «Аквамарин» №5 від 28.07.2013 р., відповідно до якого рішенням членів правління ОК «Аквамарин» її (позивачку) було виключено з членів вказаного кооперативу.

Позивач вказує, що про факт відчуження квартири їй стало відомо 20.05.2015 року, після чого вона звернулася з відповідною заявою до правоохоронних органів. Проведення досудового розслідування здійснювалось протягом тривалого часу. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст.366 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. Зі змісту обвинувального акту від 05.10.2016 р. та ухвали суду від 15.05.2019 р. вину відповідача ОСОБА_5 було доведено показаннями її в якості потерпілої та показаннями допитаних у суді свідків, які є членами кооперативу ОК «Аквамарин», а підроблений протокол зборів членів правління ОК «Аквамарин» №5 від 28.07.2013 р. залишено при матеріалах кримінального провадження.

Внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_5 їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 100 000 грн. В неї почалися проблеми зі здоров`ям, спричинені стресом, втратою сил та нервовим станом, неодноразово доводилося звертатися до лікарів за кваліфікованою медичною допомогою з частим гіпертонічним кризом та нестабільним рівнем артеріального тиску, що є наслідком постійних переживань через розуміння втрати свого майна, а також часу та коштів, втрачених за період тривалого судового розгляду кримінальної справи.

Просила визнати недійсними протокол №5/13 зборів засновників ОК «Аквамарин» від 01.08.2013 р; протокол №5 від 28.07.2013 р. та протокол №25 від 21.12.2013 р. засідання членів правління ОКс «Аквамарин», скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.05.2018 р. індексний номер: 41292331, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати за нею право власності на 1/3 частку зазначеної квартири. Стягнути з ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів (а.с.3-6, том 1).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.88-94, том 2).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на незаконність та обґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд не перевірив доводів сторін щодо початку перебігу строку позовної давності та дійшов до помилкового висновку про залишення без задоволення позовної вимоги щодо визнання недійсними оспорюваних протоколів ОК «Аквамарин», застосувавши до неї позовну давність. При цьому строки позовної давності у спорах про захист речових прав на нерухоме майно не застосовуються, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду України (постанова ВП ВСУ від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц, а також у постановах від 06.03.2018 року у справі №0904/9159/16, від 22.03.2018 року у справі № 904/1252/16).

Крім того, про обставини порушення її права та особу, з вини якої відбулось порушення її права на законне володіння, користування та розпорядження майном, їй, як потерпілій у кримінальному провадженні, стало відомо виключно у день постановлення ухвали про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав у справі №346/5366/16к 15 травня 2019 року. Даною ухвалою встановлено та доведено факт незаконного прийняття відповідачки у члени ОК «Аквамарин» та незаконного відчуження нею квартири, право на яку належало її як члену кооперативу ( ОСОБА_4 ).

Суд проігнорував норми ст.256, ч.1 ст.261 ЦК України та правила застосування строків позовної давності, самостійно застосувавши позовну давність лише в частині визнання недійсними оспорюваних протоколів ОК «Аквамарин». Крім того, такої вимоги відповідачем заявлено не було.

Суд, неправильно застосувавши норми права, помилково відхилив аргументи позивачки щодо сплати вступного пайового внеску, що становить 1/3 частину вартості квартири та визнання за нею права власності на відповідну частину квартири. Так, ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» та ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член кооперативу стає її власником. Однак в цій частині мова йде про право власності на квартиру як цілісний об`єкт нерухомого майна, а не на конкретну частку, оскільки рішенням зборів членів ОК «Аквамарин» її ( ОСОБА_4 ) прийнято у члени кооперативу та закріплено за нею на паї квартиру АДРЕСА_1 .

Помилковим також є твердження суду про те, що відповідачка ОСОБА_2 є добросовісним набувачем зазначеної квартири АДРЕСА_2 , оскільки під час розгляду кримінального провадження у справі №346/5366/16-к допитані у судових засіданнях члени ОК «Аквамарин», як свідки, підтвердили факт незаконного прийняття ОСОБА_2 у члени кооперативу. Крім того ОСОБА_2 визнала в суді, що рішення про її прийняття у члени кооперативу загальними зборами членів ОК «Аквамарин» не розглядалось. Дана обставина не відповідає п.8.2 Статуту, ст.15 Закону України «Про кооперацію»,ст.ст.330,334 ЦК України .

Висновок суду про те, що ухвала суду від 15.05.2019 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у зв`язку з закінченням строків позовної давності не може бути доказом вчинення останнім злочину і доведення вини, оскільки це суперечить Конституції України, є неправильним, так як в даному випадку мова йде про несення кримінальної відповідальності за вчинений особою злочин і відбування покарання за нього у випадку встановлення вини особи за вчинення злочину. Таким чином ухвалою про закриття кримінального провадження доведено вчинення підсудним ОСОБА_5 діянь, передбачених ч.1 ст.364, ч.1.ст.366 КК України , а обставини, встановлені в цій ухвалі, не можуть підлягати додатковому доказуванню при розгляді судам інших справ.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання судових витрат (а.с. 99-105, том 2).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_5 , подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення відповідача, який не з`явився, про день, місце та час судового засідання, тому суд розглянула справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 14 грудня 2006 року рішенням зборів членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» прийнято у члени кооперативу ОСОБА_4 та закріплено за нею на паї квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,31 кв.м, що підтверджується протоколом №3 зборів засновників (членів) обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» від 14.12.2006 року (т.1, а.с.13).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 6 від 20 грудня 2006 року від ОСОБА_4 прийнято ОК «Аквамарин» вступний внесок у розмірі 27118 грн (т. 1, а.с.11).

17 березня 2013 року головою кооперативу обрано відповідача ОСОБА_5 , про що свідчить протокол №2 засідання членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин». Цим же протоколом надано право голові кооперативу, членам правління приймати рішення щодо боржників-пайовиків (т. 1, а.с.12).

Протокол зборів № 5 засідання членів кооперативу «Аквамарин» від 28 липня 2013 року містить інформацію про прийняття рішення щодо виключено з кооперативу за несплату пайових внесків ОСОБА_4 та повернення їй після реалізації квартири 24500 грн ( т.1, а.с.14).

Згідно змісту протоколу №5/13 зборів засновників (членів) обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» від 01.08.2013 року прийнято у члени обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» ОСОБА_2 і закріплено за нею на паї квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,31 кв.м (т. 1, а.с.15).

Зі змісту протоколу №25 від 21.12.2013 року встановлено, що прийнято повторно рішення членами правління ОК «Аквамарин» про виключення ОСОБА_4 з членів даного кооперативу за несплату пайових внесків та повернення їй коштів після реалізації квартири в розмірі 24 500 грн (т.1, а.с.17).

Відповідно до протоколу №8 засідання членів правління кооперативу «Аквамарин» від 03.11.2015 року прийнято рішення про внесення змін до протоколу №5 засідання членів правління кооперативу «Аквамарин» від 21.12.2013 року, а саме: змінено суму вступного внеску позивачки ОСОБА_4 , яка підлягає поверненню у зв`язку з її виключенням із членів кооперативу, із 24500,00 на 27118,00 грн. (т. 1, а.с.16).

21 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Коломийського МВ УМВС із заявою про вчинення злочину (т.1., а.с. 26).

05 жовтня 2016 року затверджено обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України (т.1., а.с.24-25).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2019 року у справі №346/5366/16-к обвинуваченого по справі ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень за ст. 364 ч.1, 366 ч.1 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито (т.1. а.с. 9-10).

В матеріалах справи наявні консультативні довідки, результати УЗД-досліджень, результати аналізів виписки із медичної картки амбулаторного хворого та інші медичні документи ОСОБА_4 (а.с.44, том 1; а.с.30-33, том 2).

Також містяться листи-звернення до різних державних органів в інтересах ОСОБА_4 та відповіді на них (а.с.45-51, том 1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності довідка №50 від 22.05.2018 про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41292331 від 25.08.2018 (а.с.52, том 1).

Із матеріалів кримінального провадження №346/5366/16-к про обвинувачення ОСОБА_5 за частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні умисних дій, які виразилися в зловживанні службовою особою службовим становищем. Так, 14 грудня 2006 року рішенням зборів членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» прийнято у члени кооперативу ОСОБА_4 та закріплено за нею квартиру АДРЕСА_1 (протокол №3 від 14.12.2006). 20.12.2006 ОСОБА_4 сплачено перший пайовий внесок на рахунок кооперативу у розмірі 27 118 грн, що становить оплату за 14,77 кв.м. Голова ОК «Аквамарин» ОСОБА_5 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з метою неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної особи, в порушення вимог пункту 8.2 Статуту кооперативу, рішенням зборів засновників від 01 серпня 2013 року прийняв ОСОБА_2 у члени ОК «Аквамарин» та протягом серпня-вересня 2013 року незаконно відчужив на її користь квартиру АДРЕСА_1 за 137 355 грн, право на яку належало члену ОК «Аквамарин» ОСОБА_4 21.12.2013 року голова ОК «Аквамарин» ОСОБА_5 підписав та засвідчив печаткою протокол №25 від 21.12.2013р. зборів правління кооперативу, відповідно до якого рішенням членів правління ОСОБА_4 було виключено з членів даного кооперативу. Вказане рішення на розгляд загальних зборів в порушення п.8.2 статуту не виносилось, внаслідок чого загальними зборами не затверджувалось. З метою уникнення відповідальності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 у листопаді 2015 року підписав та засвідчив печаткою ОК «Аквамарин» завідомо підроблений протокол №5 від 28.07.2013 зборів членів правління кооперативу, відповідно до якого рішенням правління кооперативу ОСОБА_4 було виключено з членів даного кооперативу. В подальшому, 20.11.2015р. голова правління ОК «Аквамарин» ОСОБА_5 надав вказаний підроблений протокол до органу досудового розслідування Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області. Згідно висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 26.09.2016р., спричинена ОСОБА_4 матеріальна шкода становить 153 548 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ст.ст. 15, 19-1 ЗУ «Про кооперацію», 16, 22, 23, 256, 257, 267, 1166 ЦК України, встановивши, що про порушення свого права щодо квартири позивачка довідалась 20 травня 2015 року, позов подано до суду 21 серпня 2019 року, жодних доказів щодо зміни тривалості позовної давності, поважності причин пропуску нею не надано, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсними протоколу №5/13 зборів засновників ОК «Аквамарин» від 01.08.2013 р; протоколу №5 від 28.07.2013 р. та протоколу №25 від 21.12.2013 р. засідання членів правління кооперативу «Аквамарин» у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі. Що ж стосується позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно від 22.05.2018 р., суд виходив з того, що позивачкою внесено лише вступний внесок, жодних інших коштів нею не сплачено, відповідачка ОСОБА_2 є добросовісним набувачем квартири, а тому претендувати на визнання права власності на частку в квартирі не вправі. За наведених обставин дійшов висновку про відмову в цій частині за безпідставністю позовних вимог. Оскільки протиправність діяння ОСОБА_5 не доведена належними та допустимими доказами, ухвала суду від 15.05.2019 року про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не може бути доказом вчинення ним злочину і доведення його вини, оскільки це суперечить вищевказаній нормі Конституції України, суд відмовив у стягненні моральної шкоди.

З такими висновками не погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Судом встановлено, що обслуговуючий кооператив «Аквамарин» є юридичною особою, що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом юридичної особи 34517938, не перебуває в стадії ліквідації (а.с.92-101, том 1).

Позовні вимоги ОСОБА_4 , заявлені до обслуговуючого кооперативу полягають у визнанні недійсними протоколів №5/13 зборів засновників ОК «Аквамарин» від 01.08.2013 року, №5 від 28.07.2013 року та №25 від 21.12.2013 року засідання членів правління ОК «Аквамарин», відповідно до яких рішенням членів правління ОК «Аквамарин» її було виключено із членів даного кооперативу.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічний за змістом висновок у відповідних правовідносинах викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 13.10.2020 року у справі № 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20).

За змістом пунктів 1, 3 Статуту обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» (а.с.18-23, том 1), за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом, форма власності колективна, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у суді господарському або третейському; кооператив має самостійний баланс, поточні та валютні рахунки у банківських установах.

Згідно розділу 8 Статуту, вищим органом кооперативу є збори членів, до компетенції загальних зборів, зокрема, належить затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

За розділом 13 Статуту джерелами формування майна кооперативу є: пайові внески його членів; майно, добровільно передане кооперативу його членами; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством.

Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, які визначені цим Статутом.

Таким чином, як за приписами законодавства, так і за положеннями Статуту обслуговуючий кооператив «Аквамарин» є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту, має відповідні фонди. Члени обслуговуючого кооперативу є носіями корпоративних прав, зокрема, у їх відносинах з кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Позивачка ОСОБА_4 як член кооперативу, відповідно до статуту та чинного законодавства, наділена корпоративними правами та обов`язками, а саме правом брати участь в управлінні справами кооперативу, одержувати інформацію про діяльність кооперативу, одержувати винагороди тощо, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що даний спір виник з корпоративних відносин.

У даному випадку позов стосується захисту права позивачки на участь у діяльності кооперативу, порядку скликання загальних зборів членів ОК «Аквамарин» та правомочності їх рішення.

Вказане рішення зборів стосується як права конкретної особи щодо здійснення діяльності з управління юридичною особою, так і процедури прийняття такого рішення, що не можна вважати внутрішньостатутною діяльністю кооперативу.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що організаційна автономія об`єднань є важливим аспектом їх свободи об`єднань, яка захищена статтею 11 Конвенції (рішення від 04 квітня 2017 року у справі «Lovric v. Croatia», пункт 71), при цьому є законним, щоб держави встановлювали певні мінімальні вимоги щодо ролі та структури керівних органів об`єднання. Завданням органів не є забезпечення дотримання кожної окремої формальності, викладеної у власному статуті об`єднання (пункти 72 та 78 рішення від 08 жовтня 2009 року у справі «TebietiMuhafizeCemiyyetiandIsrafilovv. Azerbaijan»). Тобто йдеться про мінімальні стандарти регулювання суб`єктивних цивільних прав учасників юридичних осіб, які встановлені законом та відтворюються у статутних документах організації.

Таким чином, юрисдикція суду поширюється на вказані відносини, оскільки вони мають ознаки юридичного спору щодо суб`єктивних прав та обов`язків органів управління юридичної особи, адже такі питання не стосуються внутрішньостатутної діяльності.

Це підтверджується і практикою розгляду справ такої категорії, яка є різнонаправленою.

Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який підтримується Великою Палатою Верховного Суду й повторюється у значній кількості тотожних справ, Велика Палата Верховного Суду вважала, що особи, які є членами кооперативу, правомочні брати участь у його управлінні, а також мають інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі. Оскільки кооператив є господарською організацією, а спір виник у межах господарських правовідносин з управління діяльністю кооперативу, а саме у зв`язку з порушенням прав члена кооперативу щодо можливості брати участь в управлінні, розгляд цього спору має здійснюватися судом господарської юрисдикції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 738/1772/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 759/11487/16-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18-ц, від 17 грудня 2019 року у справі №904/4887/18 та інших).

Аналогічну правову позицію висловили і касаційні суди, а саме: Касаційний господарський та Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 916/1253/19, від 03 березня 2020 року у справі № 922/756/19, від 05 березня 2020 року у справі № 918/703/18, від 04 серпня 2020 року у справі № 902/495/19, від 24 червня 2020 року у справі № 361/1059/17 та інших.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на зазначене, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» про визнання недійсними протоколу №5/13 зборів засновників ОК «Аквамарин» від 01.08.2013 року; протоколу №5 від 28.07.2013 року та протоколу №25 від 21.12.2013 року засідання членів правління ОК «Аквамарин» і пов`язаних з цим прав, зокрема щодо реєстраційних дій, слід закрити.

Щодо вимог, заявлених до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації і визнання права власності на нерухоме майно від 22.05.2018 р. індексний номер: 41292331, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , то в цій частині вимог слід відмовити з огляду на таке.

Суд встановив доведеною ту обставину, що позивачку 14 грудня 2006 року рішенням зборів членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» було прийнято у члени кооперативу та закріплено за нею на паї квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,31 кв.м. Вказана обставина підтверджується відповідним протоколом (т. 1, а.с.13) та сторонами не оспорюється.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 6 від 20 грудня 2006 року від ОСОБА_4 прийнято ОК «Аквамарин» вступний внесок у розмірі 27118 грн.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 19-1 ЗУ «Про кооперацію», член кооперативу стає власником квартири у разі викупу цього майна.

Позивачкою не представлено суду доказів про те, що вона викупила однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Судом правильно встановлено, що нею внесено лише вступний внесок, після чого жодних коштів не сплачувалося, виділити у квартирі ізольоване приміщення в розмірі частки паєнакопичення позивачки неможливо, а тому претендувати на визнання права власності на частку у квартирі вона не може.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають розгляду загальним судом.

Загальні підстави і порядок відшкодування моральної шкоди передбачені положеннями статті 23 ЦК України .

Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зокрема, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункт 2 частини 2 ст. 23)

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 статті 23 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Отже, тягар доказування факту завдання шкоди не з вини відповідача законом покладений саме на відповідача.

Із матеріалів кримінального провадження №346/5366/16-к про обвинувачення ОСОБА_5 за частиною 1 статті 364, частиною 1 статті 366 КК України встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні умисних дій, які виразилися в зловживанні службовою особою службовим становищем. Так, 14 грудня 2006 року рішенням зборів членів обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» прийнято у члени кооперативу ОСОБА_4 та закріплено за нею квартиру АДРЕСА_1 (протокол №3 від 14.12.2006). 20.12.2006 ОСОБА_4 сплачено перший пайовий внесок на рахунок кооперативу у розмірі 27 118 грн, що становить оплату за 14,77 кв.м. Голова ОК «Аквамарин» ОСОБА_5 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з метою неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної особи, в порушення вимог пункту 8.2 Статуту кооперативу, рішенням зборів засновників від 01 серпня 2013 року прийняв ОСОБА_2 у члени ОК «Аквамарин» та протягом серпня-вересня 2013 року незаконно відчужив на її користь квартиру АДРЕСА_1 за 137 355 грн, право на яку належало члену ОК «Аквамарин» ОСОБА_4 21.12.2013 року голова ОК «Аквамарин» ОСОБА_5 підписав та засвідчив печаткою протокол №25 від 21.12.2013р. зборів правління кооперативу, відповідно до якого рішенням членів правління ОСОБА_4 було виключено з членів даного кооперативу. Вказане рішення на розгляд загальних зборів в порушення п.8.2 статуту не виносилось, внаслідок чого загальними зборами не затверджувалось. З метою уникнення відповідальності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 у листопаді 2015 року підписав та засвідчив печаткою ОК «Аквамарин» завідомо підроблений протокол №5 від 28.07.2013 зборів членів правління кооперативу, відповідно до якого рішенням правління кооперативу ОСОБА_4 було виключено з членів даного кооперативу. В подальшому, 20.11.2015р. голова правління ОК «Аквамарин» ОСОБА_5 надав вказаний підроблений протокол до органу досудового розслідування Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області. Згідно висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 26.09.2016р., спричинена ОСОБА_4 матеріальна шкода становить 153 548 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.05.2019 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, до кола судових документів, обов`язкових для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій або бездіяльності особи, закон відносить також і ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, стосовно якої постановлена така ухвала, які мають преюдиційний характер щодо питань чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено із матеріалів кримінальної справи №346/5366/16-к, кримінальне провадження закрито ухвалою суду від 15.05.2019 року з нереабілітуючих підстав.

Вина як властивість суб`єктивної сторони будь-якого злочину є обов`язковою умовою кримінальної відповідальності і її визначення міститься у статті 23 КК України як психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Під звільненням від кримінальної відповідальності в судовій практиці розуміється відмова держави від застосування до особи, яка вчинила злочин, встановлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснюється судом у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України і в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексам України (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках (підставах) передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Перелік матеріально-правових підстав звільнення осіб від кримінальної відповідальності та матеріально-правових умов їх застосування встановлений Кримінальним Кодексом України, зокрема Закон (ст. 49 КК України) передбачає також і закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Матеріально-правовою підставою є закінчення встановлених законом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, наслідком чого є лише відмова держави від призначення кримінального покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності, роз`яснюється право на таке звільнення, суть підозри, обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Позивачка ОСОБА_4 мала статус потерпілої у кримінальному провадженні.

Оскільки ОСОБА_8 погодився на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення інкримінованого діяння, розуміючи правові наслідки закриття справи з таких підстав, а цивільний позов в межах кримінального провадження не вирішувався, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачці у задоволенні позовних вимог в цій частині щодо відшкодування моральної шкоди.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Як встановлено судом, в результаті протиправних дій відповідача вона була обмежена у правах, тривалий час не має можливості скористатися коштами, переданими як пайовий внесок юридичній особі, тому суд апеляційний дійшов висновку, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_5 їй заподіяно моральну шкоду.

Застосувавши норми матеріального права щодо відшкодування моральної шкоди (ст.ст. 23, 1167 ЦК України), встановивши, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 позивачці ОСОБА_4 завдано моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку з втратою майна, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки через розуміння втрати свого майна, колегія суддів дійшла висновку про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача в розмірі 60000 грн.

З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до обслуговуючого кооперативу «Аквамарин» про визнання недійсними протоколу №5/13 зборів засновників ОК «Аквамарин» від 01.08.2013 року; протоколу №5 від 28.07.2013 року та протоколу №25 від 21.12.2013 року засідання членів правління ОК «Аквамарин» закрити.

Роз`яснити ОСОБА_4 про її право протягом 10 днів з дня отримання даної постанови звернутися до Івано-Франківського апеляційного суду із заявою про направлення справи в цій частині до Господарського суду Івано-Франківської області.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації і визнання права власності на нерухоме майно від 22.05.2018 р. індексний номер: 41292331, а саме на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_4 , 60 000 (шістдесят тисяч) гривень як відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року.