Ухвала

13 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 565/1504/19

провадження № 61-12040св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Кузнецовське міське комунальне підприємство,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 рокуу складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі - КМКП) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16 серпня 2006 року він працював у КМКП на посаді першого заступника директора. 13 листопада 2009 року переведений на посаду заступника директора по загальних питаннях. З 14 грудня 2015 року до 31 липня

2019 року обіймав посаду начальника відділу збуту.

Наказом відповідача від 31 липня 2019 року № 42-к його звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Наказом відповідача від 25 квітня 2019 року № 112 «Про внесення змін до штатного розпису» з 01 серпня 2019 року зі штатного розпису КМКП виведено 22 одиниці з відділу збуту, 3 одиниці з договірного відділу та 1 одиницю з дільниці з ремонту та обслуговування теплових мереж з наступним введенням до створеного підрозділу - абонентської служби 23 одиниці, з числа виведених.

Згідно з наказом від 25 квітня 2019 року № 113 «Про скорочення чисельності працівників» відповідач визначив, що начальник договірного відділу, начальник відділу збуту та два слюсарі-сантехніки зі складу відділу збуту підлягають скороченню.

Вважав звільнення його з посади начальника відділу збуту КМКП незаконним, оскільки:

- на підприємстві фактично не відбулись зміни в організації виробництва і праці;

- йому незаконно відмовлено у переведенні на посаду начальника новоствореної абонентської служби без урахування його переважного права на залишення на роботі;

- звільнення проведене за наявності відмови профспілкового комітету Первинної профспілкової організації КМКП у наданні згоди на його звільнення.

Посилаючись на наведені обставини, просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 січня

2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано наказ (розпорядження) директора КМКП від 31 липня 2019 року № 42-к про припинення трудового договору з ОСОБА_1 незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на попередній роботі - начальника відділу збуту КМКП.

Стягнуто з КМКП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 153 158,17 грн, моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн та понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 76,84 грн.

Стягнуто із Кузнецовського міського комунального підприємства на користь держави судовий збір в сумі 1 536,80 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 і стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 26 581,17 грн допущено до негайного виконання.

Суд першої інстанції зазначив, що звільнення позивача здійснене з порушенням вимог трудового законодавства за відсутності попередньої згоди профспілкового органу, членом якого він є, а тому на підставі статей 235, 237 КЗпП України та статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) наказ про його звільнення належить визнати незаконним і скасувати, поновити його на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу КМКП задоволено.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 січня 2020 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КМКП про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у КМКП відбулось скорочення штату працівників, в тому числі посади начальника відділу збуту, яку обіймав позивач. Роботодавцем виконаний встановлений статтею 49-2 КЗпП обов`язок щодо працевлаштування позивача, оскільки йому запропоновані всі вакантні на підприємстві посади, які існували в період від дня попередження про наступне вивільнення і до дня звільнення. Відповідачем не порушені вимоги статті 42 КЗпП України при переведенні ОСОБА_2 , яка обіймала посаду начальника договірного відділу, що також підпадала під скорочення, на нововведену посаду начальника абонентської служби, так як позивач не мав переважного права на призначення його на цю посаду.

Суд апеляційної інстанції вважав необґрунтованою відмову профкому профспілкової організації, що діє на підприємстві, у наданні згоди на звільнення позивача, узв`язку з чим дійшов висновку про додержання відповідачем при звільнення позивача вимог статті 43 КЗпП України.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права, зокрема статті 42, 43, 49-2 КЗпП України, без врахування висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від

15 листопада 2017 року у справі № 752/15056/15-ц, та висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17.

10 листопада 2020 року КМКП засобами поштового зв`язку подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України (неврахування апеляційним судом висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 листопада

2017 року у справі № 752/15056/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17), та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року залишено без розгляду доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 .

Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково..

Відповідно до пункту 2 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 вересня 2019 року з урахуванням статей 19, 274 ЦПК України справу № 565/1504/19 визнано малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від

05 квітня 2018 року).

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі. За таких обставин касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, статтями 19, 389, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 565/1504/19 за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського комунального міського підприємства про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 07 липня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат