Справа № 2-547/10
УХВАЛА

іменем України

"16" квітня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А., розглянувши скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

в січні 2021 року представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвокат Гофман О.Є. звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження від 06.04.2018 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої службі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №56042007, відкрите 22.03.2018 року на підставі виконавчого листа, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 26.11.2010 року у відношенні ОСОБА_1 на підставі рішення по справі № 2-547/2010 про стягнення в солідарному порядку на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 158 303 грн. 36 коп. шляхом звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб Hynday Tucson 2.0, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови державного виконавця від 06.04.2018 року обумовлене провадження було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в зв`язку з скасуванням рішення, на підставі якого був виданий виконавчий документ).

Вказану постанову заявник вважав незаконною, оскільки державний виконавець закінчуючи виконавче провадження таким чином, керувався постановою Верховного Суду від 14.03.2018 року в справі за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 473/1274/16-ц), проте вказана постанова не скасовує та не припиняє чинність рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2010 року по справі № 2-547/2010, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому скаржник зазначав, що копія обмовленої постанови стягувачу не надходила, про її існування останній дізнався 28.12.2020 року з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Посилаючись на вказані обставини заявник просив визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу юстиції у Миколаївській області (на даний час Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (м. Одеса) Бодюл А.О. про закінчення виконавчого провадження №56042007 від 06.04.2018 року.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, скаргу підтримав.

Представник Вознесенського МРВ ДВС ПМРУ МЮ, боржник у судове засідання не з`явилися.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2010 року, ухваленим по справі за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 2-547/2010) на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 100 від 28.12.2006 року, що станом на 06.05.2010 року становила 158 030,63 грн. з яких: 14 217,40 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 112685,69 грн. - заборгованість за строковим кредитом, 3554,32 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 28171,18 грн. - заборгованість за простроченим кредитом, 1952,35 дол. США, що в еквіваленті на національну валюту складає 15474,13 грн. - заборгованість за відсотками, 1699,63 грн. - пеня, шляхом звернення стягнення на предмет застави: транспортний засіб 2006 року випуску, марки Hynday Tucson 2.0, тип легковий універсал - В. номер шасі НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1975, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний.

В порядку виконання зазначеного рішення 26.11.2010 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, видані виконавчі листи, в тому числі, у відношенні ОСОБА_1 , який банк неодноразово направляв до примусового виконання (постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2010 року (ВП №23278129), 06.12.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу, відповідно до п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; в подальшому виконавчий лист був повторно пред`явлений до виконання 22.03.2018 року відкрито виконавче провадження (ВП №56042007), закінчено 06.04.2018 року на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, в порядку здійснення контролю за діями державного виконавця, постановою в.о. начальника Вознесенського МРВ ДВС ПМРУ МЮ Долженка А.С. від 03.03.2021 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-547/2010, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 26.11.2010 року у відношенні ОСОБА_1 , ВП № №23278129, направлено стягувачу повідомлення про необхідність пред`явлення до виконання відповідного виконавчого листа.

Вказане виконавче провадження 16.04.2021 року було закінчено державним виконавцем на підставі п.13 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст.41 цього Закону).

Також з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.06.2016 року, ухваленим у справі за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 473/1274/16-ц) позовні вимоги АТ «Ощадбанк» було задоволено частково, а саме: заборгованість стягнуто лише з ОСОБА_2 , в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 було відмовлено.

14.09.2016 року рішенням Апеляційного суду Миколаївської області рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.06.2016 по справі № 473/1274/16-ц скасовано в частині відмови в стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_1 та постановлено нове рішення: частину заборгованості за кредитним договором у вигляді процентів у розмірі 207,67 дол. США (еквівалентно 5 170,45 грн.) та пені в розмірі 24 267,08 грн. (еквівалентно 974,40 дол. США) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . В іншій частині стягнення заборгованості в солідарному порядку відмовлено. Також стягнуто на користь банку по 4 656,32 грн. з кожного в рахунок відшкодування судових витрат (апеляційний перегляд).

На виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14.09.2016 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчі листи, зокрема, у відношенні ОСОБА_1 про стягнення з останньої: 4 656,32 грн. судових витрат, 207,67 дол. США процентів та 24 267,08 грн. пені. Виконавчі листи банком неодноразово направлялись до примусового виконання.

14.03.2018 року Верховним судом винесено постанову, якою змінено рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14.09.2016 року в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , а саме: з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 стягнуто солідарно на користь АТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість - 1182,07 дол. США, що складається з процентів за користуванням кредитом - 207,67 дол. США та пені - 974,40 дол. США. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 14.09.2016 року в частині розподілу судових витрат залишено без змін, та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь банку по 5 079,63 грн. в рахунок оплати судових витрат.

Як зазначалося вище, згідно постанови головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 06.04.2018 року ВП № 56042007 було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду України від 14.03.2018 року скасовано виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 2-547/2010 від 26.11.2010 року, виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області.

Про наявність та зміст оскаржуваної постанови стягувач дізнався лише 28.12.2020 року з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ) від 14.12.2020 року. Доказів ознайомлення заявника з постановою (отримання її копії) раніше матеріали справи не містять.

Аналізуючи доводи сторони заявника, суд виходить з наступного.

Так, примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 .

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, п. 2 розділу І Інструкції примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», п.1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Підстави для закінчення виконавчого провадження передбачені ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (на яку посилається виконавець в оскаржуваній постанові), виконавче провадження підлягає закінченню в разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч.2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

За встановлених обставин, враховуючи, що постанова Верховного суду від 14.03.2018 року не скасовує та не припиняє чинність рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.05.2010 року, справа № 2-547/2010, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки є неправомірною.

Керуючись ст. ст. 258-260, 450, 451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.04.2018 року, винесену головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Миколаївській області Бодюл А.О. в межах виконавчого провадження № 56042007 щодо виконання виконавчого листа № 2-547/2010, виданого 26.11.2010 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, відносно ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В.Лузан