Справа № 694/1641/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.04.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючого судді Сакун Д.І.,

за участю секретаря Матвієнко А. А.

розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 04.04.2000 р. виданий Звенигородським РВУМВС у Черкаській області, адреса: вул.. Криницького 25-Г, м. Звенигородка, Черкаська область, 20202) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 19.05.2009 року Звенигородським РВУМВС України в Черкаській області, адреса: вул. Набережна 162, с. Хлипнівка, Звенигородський район, Черкаська область, тел. НОМЕР_5 , електронна адреса відсутня), третя особа Державний нотаріус Катеринопільської нотаріальної контори Вечірко Наталія Вікторівна (вул. Соборна 55, смт. Катеринопіль, Черкаська область), третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Звенигородська державна нотаріальна контора Черкаської області про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: поновити строк щодо подачі позовної заяви до суду, та прийняти позовну заяву до розгляду. Визнати недійсним договір дарування будинку за адресою: АДРЕСА_1 посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області Вечірко Н.В. № 2-2502 від 16.11.2012 року. Скасувати запис в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 в порядку договору дарування житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Поновити пропущений строк для прийняття спадщини у вигляді житлового будинку із надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнути з ОСОБА_2 на її користь, ОСОБА_1 , понесенні нею судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 01.06.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третяособа державний нотаріус Звенигородської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтвапро право на спадщину - відмовити повністю.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року змінено в частині мотивування. Виключено з мотивувальної частини судового рішення посилання суду першої інстанції на відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. З іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Згодом я звернулася до судуз позовною заявою про визнання договору дарування недійсним посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області Вечірко Н.В. за № 2-2502 від 16.11.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько - ОСОБА_4 . Після

смерті батька залишилась спадщина, що складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 (відповідно до рішення Хлипнівської сільської ради №44 від 25.09.2012 року домоволодіння ОСОБА_3 перейменоване з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1). Таким чином після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями його майна першої черги за законом стали його дружина ОСОБА_3 , та дочки - ОСОБА_1 і ОСОБА_4. , які і прийняли спадщину на підставі ст.548-549 ЦК УРСР.

Дружина померлого Лучко В.Г. померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .( Після смерті її батька ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини за законом, але їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.09.18 року, № 2656, якою державний нотаріус Шалденко Л.В. відмовила у видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , але в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.09.18 року, в абзаці № 5 вказано, що 21.08.2018 року до спадкової справи додано заяву про прийняття спадщини від дочки померлого - ОСОБА_1 , на підтвердженняакту прийняття спадщини нею надана довідка Хлипнівської сільської ради від 19.04.2018 року за № 145, згідно ст.1268 ЦК України, що вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину, але нею пропущений термін для прийняття спадщини і вона вчасно не повідомила нотаріальну контору про свій намір отримати свідоцтво про право на спадщину.

Отримання свідоцтва про спадщину на спадкове майно ОСОБА_4 лише одним із спадкоємців порушує право на спадщину інших спадкоємців які, прийняли спадщину.

Між нею, ОСОБА_1 , та її сестрою ОСОБА_2 в усній формі, була домовленість, щоб будинок де проживала наша мама ОСОБА_3 треба щоб була власником будинку моя сестра ОСОБА_2 , а коли помре їхня мама ОСОБА_3 то вона її, та її дітей не залишить в біді та подарує їй 1/ 2 частину будинку.

Згідно відповіді з Комунального підприємства «Черкаського обласного об*єднаного бюро технічної інвентарізації» Звенигородського відділку м. Звенигородка від 26 вересня 2018 року за № 1449 про те, що станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою; АДРЕСА_1 зареєстрований у Черкаському обласному об*єднаному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 , а договір дарування на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 ДАРУВАЛЬНИК ОСОБА_3 , а ОБДАРОВАНИЙ ОСОБА_2 був посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області Вечірко Н.В. від 16.11.2012 року.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Сакун Д.І.) від 22.02.2021 року прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікування оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи та про визначений строк для надання відзиву на позов.

Третя особа приватний нотаріус Катеринопільського районного нотаріального округу Вечірко Н.В. в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

третя особа завідувач Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області Л.В.Шалденко надала суду заяву про розгляд справи без участі нотаріальної контори. Проти задоволення позову не заперечує. Заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу та судовий збір з Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області.

З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_3 була власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Звенигородською державною нотаріальною конторою 21.11.2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4141 (а.с. 6, 11).

16 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до Хлипнівської сільської ради Звенигородського району із заявою про надання дозволу на дарування належного їй житлового будинку по АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_2 (а.с. 7).

В цей же день позивач ОСОБА_1 подала до Хлипнівської сільської ради заяву про те, що вона не заперечує проти дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить її матері та в якому зареєстровані її неповнолітні діти ОСОБА_7 (1996 р.н.) і ОСОБА_8 (2000 р.н.), своїй сестрі ОСОБА_2 (а.с. 8).

Розглянувши звернення ОСОБА_3 опікунська рада Хлипнівської сільської ради прийняла рішення № 2 від 16.11.2012 року, яким надала дозвіл ОСОБА_3 на дарування належного їй житлового будинку, в якому прописані неповнолітні діти ОСОБА_7 (1996 р.н.), ОСОБА_8 (2000 р.н.), ОСОБА_9 (2012 р.н.) своїй дочці ОСОБА_2 (а.с. 9).

16 листопада 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір дарування житлового будинку, згідно якого ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Вечірко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2-2502 (а.с. 10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування зареєстровано за ОСОБА_2 17.06.2013 року (а.с. 12-13).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла та її дочка ОСОБА_1 17.04.2018 року звернулась до Звенигородської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 14).

Позивач просить визнати договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 між її померлою матір`ю ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 від 16.11.2012 року недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

ОСОБА_1 зазначає, щодоговір дарування був укладений внаслідок обману. Дійсно на момент укладання договору вона не заперечувала проти дарування житлового будинку, в якому були зареєстровані її неповнолітні діти,оскільки відповідач ОСОБА_2 обіцяла подарувати їй половину будинку після смерті матері ОСОБА_3 . Однак ОСОБА_2 своєї обіцянки не виконала та за рішенням Звенигородського районного суду від 02.11.2018 року визнала її та дітей такими, що втратили право користування житловим будинком.

Крім того, орган опіки Хлипнівської сільської ради при наданні дозволу на дарування будинку не вчинив весь комплекс дій, передбачених законодавством, що призвело до втрати дітьми права користування житлом.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановленні в статті 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предметом договору дарування відповідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що спірний договір дарування житлового будинку від 16.11.2012 року було укладено його сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з дотриманням письмової форми та посвідчено нотаріально, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 203, 719 ЦК України.

В зв`язку з тим, що на момент укладання договору в житловому будинку ОСОБА_3 були зареєстровані неповнолітні діти, остання отримала дозвіл органу опіки Хлипнівської сільської ради на вчинення такого правочину, що також узгоджується з вимогами ст. 71 ЦК України, ст. 177 СК України, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». При цьому позивач ОСОБА_1 , як мати неповнолітніх дітей, не заперечувала проти укладання договору дарування та звернулася з відповідною заявою до органу опіки та піклування.

Позивач ОСОБА_1 , будучи законним представником своїх неповнолітніх дітей, не зверталась із заявами про порушення їхніх майнових прав після укладання спірного договору. Фактів порушення права користування житловим будинком по АДРЕСА_1 до моменту повноліття дітей ОСОБА_7 (1996 р.н.) та ОСОБА_8 (2000 р.н.) судом не встановлено, а тому посилання позивача на настання тяжких наслідків від порушення процедури надання дозволу органом опіки та піклування є безпідставними.

Стаття 230 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину під впливом обману.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частини першої статті 229 ЦК України).

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229, статті 230 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Сторонами правочину (договору дарування) були відповідач ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_3 . Позивачка ОСОБА_1 не була стороною оскаржуваного правочину.

ОСОБА_3 за життя не зверталася до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, не заперечувала дійсність правочину. Під час укладання правочину нотаріусом її були роз`яснені всі наслідки правочину.

Зазначені обставини не спростовані позивачем.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при укладенні спірного договору дарування сторони помилялися щодо природи укладеного договору, та, що мали місце обставини введення позивачки в оману.

Відтак суд вважає, що підстави для визнання недійсним вказаного договору дарування відсутні.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час ухвалення рішення суд, зокрема, має встановити, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду ( ст. 265 ЦПК України).

Враховуючи обставини, встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що права позивача ОСОБА_1 жодним чином не були порушені при укладанні договору дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому підстав для задоволення її позову в частині визнання недійсним цього договору немає.

Також не підлягає до задоволення вимога позивача щодо поновлення строку на прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме 17.04.2018 року, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та їй було запропоновано звернутись за отриманням свідоцтва про право на спадщину та надати документи про належність майна спадкодавцю. Доводи щодо пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини спростовані матеріалами справи.

Враховуючи наведене в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір, суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного керуючись ст. ст.15,16,203,204,215,224,229,230,717,718,719 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 280-282, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Катеринопільської нотаріальної контори Вечірко Наталія Вікторівна,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Звенигородська державна нотаріальна контора Черкаської областіпро визнання договору дарування недійсним - відмовить.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резулютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 19.04.2021

Суддя Д.І. Сакун