Ухвала

19 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 147/1435/16-ц

провадження № 61-6040ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсаційних виплат,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсаційних виплат.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року повернуто особі, яка її подала.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року відмовлено.

У липні 2020 року ОСОБА_1 втретє звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року відмовлено.

У березні 2021 року ОСОБА_1 вчетверте звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року відмовлено.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 знову звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали касаційної скарги заявника ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 ухвалами Верховного Суду від 23 грудня 2019 року, від 23 липня 2020 року, від 22 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року, підстав для розгляду цієї касаційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Що стосується касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2021 року, то вона не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Правовою конструкцією частини четвертої статті 394 ЦПК України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Суд апеляційної інстанції, встановивши наявність ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на те саме судове рішення - рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року, обґрунтовано постановив ухвалу від 05 березня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України є безумовною процесуальною перешкодою, що унеможливлює наступні звернення з такими самими скаргами, оскільки положення цього Кодексу не містить винятків та обставин, за наявності яких суд апеляційної інстанції наділений правом на відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка попередньо зверталася із такою скаргою на це саме рішення.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга подана особою повторно на те саме судове рішення, не вправі оцінювати зазначені заявником обставини для надання права на повторне апеляційне оскарження, навіть якщо такі обставини заслуговують на увагу, оскільки це не має правового значення на такій стадії розгляду справи судом.

Верховним Судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 816/1310/16, про те, що положення процесуального права щодо відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на те саме судове рішення є чіткими, які не викликають множинного розуміння, такі норми не підлягають обмеженню в застосуванні.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «UnionAlimentariaSandersS. A. v. Spain» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне роз`яснити заявниці ОСОБА_1 , що відповідно до приписів частини другої статті 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись пунктами 1 і 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії та стягнення компенсаційних виплат відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець