Провадження № 22-ц/812/702/21 Головуючий суду першої інстанції Павлова Ж.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Миколаїв Справа № 487/922/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

її представника Астаніної Л.Д.,

представника відділу державної виконавчої служби - Романчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Заводський ВДВС), на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Павлової Ж.П., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС Головіна Олега Юрійовича про арешт коштів боржника,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , звернулась до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС Головіна О.Ю. про арешт коштів боржника.

Доводи скарги обґрунтовано тим, що вона є боржником у виконавчому провадженні № 62591876, яке було відкрито державним виконавцем Головіним О.Ю. за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), на виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва № 487/922/18 від 04 червня 2020 року про стягнення боргу в сумі 19 430 грн 25 коп.

Під час виконавчого провадження державним виконавцем Головіним О.Ю. була винесена постанова від 25 серпня 2020 року про арешт коштів боржника, в тому числі був накладений арешт на кошти, що містяться на рахунку Акціонерного банку «Укргазбанк» (ділі АБ «Укргазбанк»), IBAN НОМЕР_1 , який був відкритий 28 грудня 2019 року для цілей отримання пенсії.

Наразі картковий рахунок для отримання нею пенсії заблоковано і вона позбавлена можливості отримувати пенсію, оскільки інших доходів у неї не має, вона залишилася без засобів для існування.

Заявою від 03 вересня 2020 року вона повідомила державного виконавця про те, що вищезазначений рахунок із спеціальним режимом використання, що ця картка є пенсійною, про що долучила відповідну довідку АТ «Укргазбанк» від 02 вересня 2020 року № 5-216/14/294/2020. У заяві ОСОБА_1 просила скасувати арешт вказаної картки, але жодних дій виконавець не запровадив.

09 вересня 2020 року вона повторно направила заяву про зняття арешту з карткового рахунку, але він до цього часу залишається заблокованим, тим самим виконавець продовжує грубо порушувати її законні права, передбачені Конституцією України та зокрема законом України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладене, заявниця просила суд визнати дії Головного державного виконавця Заводського ВДВС Головіна О.Ю. щодо накладення арешту на пенсійний рахунок боржника ОСОБА_1 протиправними та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 25 серпня 2020 року № 62591876 в частині накладення арешту на рахунок МФО 320478, АБ «Укргазбанк», IBAN НОМЕР_1 , валюта 980 грн та зобов`язати зняти арешт з даного карткового рахунку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2020 року вищезазначену скаргу задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Заводського ВДВС Головіна О.Ю. від 25 серпня 2020 року у виконавчому провадженні № 62591876 у частині накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунку: МФО 320478 банк АБ «Укргазбанк», IBAN НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 та на який зараховується пенсія.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дії головного державного виконавця з винесення постанови про арешт коштів боржника, а саме: коштів які знаходяться на рахунку IBAN НОМЕР_1 , який відкритий для зарахування пенсійних виплат, на ім`я ОСОБА_1 АБ «Укргазбанк», МФО 320478, суперечать приписам частини 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Накладення арешту на рахунок боржника ОСОБА_1 , на який нараховується пенсія, унеможливлює своєчасну виплату пенсії, що призводить до порушення конституційних прав заявника та позбавляє її коштів на існування та суперечить порядку утримання із пенсії.

Не погодившись з ухвалою суду, Заводський ВДВС, оскаржив її в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просив її скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що після накладення арешту на кошти боржника та направлення на виконання до АБ «УкргазБанк», від банківської установи 09 вересня 2020 року до Заводського ВДВС надійшло повідомлення про прийняття постанови про арешт коштів до виконання та недостатність коштів на рахунку боржника.

При накладенні арешту на кошти боржника державний виконавець діяв відповідно до закону та в межах повноважень.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Банк у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

До Заводського ВДВС постанова про арешт коштів боржників від 25 серпня 2020 року № 62591876 без виконання з банку не поверталась, повідомлення, як передбачено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» про цільове призначення рахунку на якому знаходяться кошти на які накладено арешт, також не надходило, що виключає підстави для зняття арешту з коштів.

Таким чином, за змістом вказаної норми арешт, накладений на кошти боржника, може бути знятий державним виконавцем лише після надходження саме від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону, що додатково вказує на правомірність дій державного виконавця.

Саме до таких висновків в судовій практиці застосування законодавства дійшов Верховний Суд в численних постановах зокрема від 19 травня 2020 року по справі № 905/361/19, від 08 жовтня 2020 року у справі № 755/14912/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 686/8534/17, які Заводський районний суд м. Миколаєва всупереч частини 4 статті 263 ЦПК України проігнорував.

Крім того, із зазначених спорів судова практика Верховного Суду вже є сталою та виражається в послідовній позиції правомірності постанови про арешт коштів прийнятої за подібних обставин, зокрема детально надано оцінку обставинам, які є подібними до обставин в цьому спорі в постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі № 756/1927/16-ц.

Посилання суду, як на правову підставу визнання неправомірною та скасування постанови про арешт коштів, на порушення статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним, оскільки зазначеною нормою закону врегульовано розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника як окремого заходу примусового виконання рішення, а не арешт коштів боржника в банківській установі.

Таким чином, при обґрунтуванні ухвали, суд неправильно застосував норми матеріального права, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, що є безумовною підставою для скасування такого рішення.

Також при розгляді скарги суд не залучив як заінтересовану особу, іншу сторону виконавчого провадження стягувача Акціонерне товариство «ПриватБанк» та прийняв рішення, що стосуються прав та інтересів останнього, що є процесуальним порушенням статті 450 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник, доводи апеляційної скарги не визнала та просила в задоволенні скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому ОСОБА_1 зауважила, що неодноразово зверталася до державного виконавця та надавала останньому довідку банківської установи, що банківській рахунок, на який накладено арешт є пенсійним рахунком, на який перераховується її пенсія.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 листопада 2005 року в загальному розмірі 17 712 грн 30 коп., яка складається з 9 809 грн 89 коп. - заборгованості за тілом кредиту та 7 902 грн 41 коп.- заборгованості за процентами. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відшкодування судового збору в розмірі 1 717 грн 95 коп.

04 червня 2020 року на виконання даного рішення Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист № 487/922/18 (2/487/133/19).

17 липня 2020 року головним державним виконавцем Заводського ВДВС Головіним О.Ю. відкрито виконавче провадження № 62591876 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС Головіним О.Ю. від 25 серпня 2020 року при примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого листа було накладено арешт на кошти боржника, що містяться на всіх рахунках у тому числі тих, які будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Так накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, в тому числі і на рахунку МФО НОМЕР_2 банк АБ«Укргазбанк», рахунок IBAN НОМЕР_1 .

Вищезазначена постанова про арешт коштів боржника від 25 серпня 2020 року прийнята АБ «Укргазбанк» до виконання 01 вересня 2020 року, про що свідчить лист останнього від 02 вересня 2020 за № БТ-7753.

Відповідно до довідки того ж АБ «Укргазбанк» наданої на ім`я ОСОБА_1 за вих. № 5-216/14/294/2020 від 02 вересня 2020 року, в цьому банку остання має діючий пенсійний рахунок для зарахування пенсії IBAN НОМЕР_1 , дата відкриття 28 грудня 2019 року.

03 та 09 вересня 2020 року боржник зверталася до державного виконавця Головіна О.Ю. з заявою про зняття арешту з вказаного пенсійного рахунку, додавши зазначену довідку банку від 02 вересня 2020 року. Проте їй було відмовлено з тих підстав, що від зазначеної банківської установи не надходило повідомлень, що зазначений рахунок має спеціальний режим використання (лист-відповідь Заводського ВДВС від 09 та 14 вересня 2020 року № 76706/107-36/13 від 09 вересня 2020 року та відповідно № 78676/107-36/13 від 14 вересня 2020 року).

В суді апеляційної інстанції було встановлено, що в рамках цього виконавчого провадження за постановою державного виконавця Заводського ВДВС 25 серпня 2020 року звернуто стягнення на доходи боржника на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 21 819.28 грн. та постанова направлена на виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. За повідомленням останнього постанова прийнята до виконання та утримання буде проведено з 01 жовтня 2020 року. З пенсії ОСОБА_1 , розмір якої складає 2 100 грн, проводяться утримання й за іншими виконавчими документами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з частинами 1-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Приписами пункту 1 частини 4 статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Положеннями статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Таким чином Розділом IX Закону України «Про виконавче провадження» визначено конкретні випадки, коли проводиться стягнення на пенсію боржника та відповідний порядок такого стягнення. Статтею 70 цього Закону передбачено за таким видом стягнення як у справі, що розглядається, може бути відраховано не більше 20 відсотків пенсії.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Отже прийняття рішення державним виконавцем про арешт саме банківського пенсійного рахунку боржника на виконання стягнення боргу, позбавляє останнього права на отримання пенсії в повному розміру, що суперечить порядку відрахувань з таких соціальних виплат. Саме такий висновок було зроблено судом першої інстанції з огляду на розміри стягнення, передбачені статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», а тому колегія суддів не вважає посилання на цю правову норму безпідставним, та не погоджується з такими доводами апеляційної скарги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене та з урахуванням, що чинним законодавством передбачений окремий порядок накладення арешту на рахунок боржника, на який надходять пенсійні виплати, від боржника надійшло документальне підтвердження на адресу державного виконавця, що рахунок боржника має спеціальний режим використання, та на пенсію боржника вже звернуто стягнення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що арешт пенсійних коштів ОСОБА_1 , позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не отримав саме від банку повідомлення про спеціальний режим використання банківського рахунку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення таких відрахувань та боржник особисто надав державному виконавцю підтвердження спеціального режиму використання вказаного банківського рахунку, що є правом боржника, як учасника виконавчого провадження, а обов`язок державного виконавця прийняти цей письмовий доказ, а у разі сумніву перевірити його достовірність через той же запит до банківської установи.

Крім того відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Між тим, незважаючи на те, що державному виконавцю стало відомо про спеціальний режим використання рахунку боржника, відкритого в АБ «Укргазбанк», державний виконавець не зняв арешт з цього банківського рахунку, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм як матеріального так і процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що лише саме від АБ «Укргазбанк» повинен надійти документ, який підтверджує, заборону такого звернення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з огляду на засади виконавчого провадження щодо справедливості, неупередженості та об`єктивності при його здійсненні, державний виконавець у разі сумнівів про достовірність наданої боржником довідки Банку мав можливість особисто впевнитись у призначенні банківського рахунку шляхом запиту про такі відомості саме в банківській установі.

Не погоджується колегія суддів із посиланнями скаржника на правові позиції у розглянутих Верховним Судом справах, як на застосування норм права у подібних правовідносинах з огляду на те, що правовідносини та обставини у наведених справах є дещо відмінними від цієї справи, а саме у постанові від 19 травня 2020 року по справі № 905/361/19 має місце спір щодо банківського рахунку юридичної особи, у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 755/14912/19 поставало питання щодо заробітної плати, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 686/8534/17 було з`ясовано, що арешт накладено на поточний рахунок та не було надано доказів про спеціальний режим використання цього рахунку. У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року по справі № 756/1927/16-ц також арешт коштів боржника був пов`язаний з виплатою заробітної плати, а не соціальних виплат про що йдеться у справі, яка розглядається.

Щодо доводів апеляційної скарги про не залучення як заінтересовану особу, іншу сторону виконавчого провадження стягувача Акціонерне товариство «ПриватБанк», колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заводський ВДВС у відзиві на скаргу боржника будь-яких зауважень щодо порушення прав стягувача та обов`язкової його участі не зазначав. Крім того, оскаржене рішення суду не впливає та не порушує права та інтереси стягувача, оскільки відрахування з пенсії боржника та інших доходів будуть проводитися на виконання судового рішення, в даному випадку такий порядок повинен відбуватися в установлений законом спосіб без порушення прав боржника. Суд апеляційної інстанції повідомляв стягувача про дату час та місце розгляду цієї справи, проте останній в судове засідання не з`явився.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали, постановленої з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 грудня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.