Провадження № 22ц-824/5391/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «МАРС» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Марс», треті особи: Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсним державного акта про право постійного користування землею,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею № 79-4-00018 від 15 вересня 1998 року, який був виданий Акціонерному товариству відкритого типу «МАРС» на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1354 від 26 червня 1998 року.

Мотивує позов тим, що 08 вересня 2016 року він набув у власність нежилий будинок АДРЕСА_1 , площею 843,30 кв.м., в тому числі і нежитлову будівлю літера «Б», площею 118,1 кв.м., яка є складовою частиною цього будинку.

У зв`язку із набуттям у власність зазначеного вище нерухомого майна, 17 травня 2018 року він звернувся до Київської міської ради із клопотанням про відведення земельної ділянки для реконструкції та обслуговування адміністративного будинку з апартаментами на АДРЕСА_1 . 19 червня 2018 року він подав до Київської міської ради повідомлення про замовлення розроблення документації із землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для реконструкції та обслуговування адміністративного будинку з апартаментами на АДРЕСА_1 , без надання дозволу Київською міською радою у зв`язку із закінченням строків, передбачених законом для отримання відповідного рішення щодо надання такого дозволу.

Вважає, що оскільки він набув право власності на вказані будівлі, то відповідно до положень ст.ст. 120, 141 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, до нього перейшло і право користування земельною ділянкою кадастровий номер :79:013:0112, площею 0,1843 га., для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 , яка, відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 15 вересня 1998 року № 79-4-00018 належить відповідачу.

Позивач вказує, що площа земельної ділянки, яка зазначена у цьому державному акті, є недостовірною, а відповідач, будучи достовірно обізнаним про набуття ним права власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 , 23 жовтня 2018 року здійснив державну реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою, площею 0,1843 га, кадастровий номер :79:013:0112, на якій розташована ця будівля, через що він змушений звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов задоволено, визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею від 15 вересня 1998 року № 79-4-00018, стягнуто з ПрАТ «МАРС» на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, представник ПрАТ «МАРС» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує, що матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу виділення у встановленому законом порядку та державної реєстрації майнового права TOB «РМ-ІНВЕСТ» на земельну ділянку площею 0,1843 га, кадастровий номер :79:013:0112, чи отримання відповідних документів, які б були підставою для реєстрації такого права, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу нежилого будинку від 08 вересня 2016 року TOB «РМ-ІНВЕСТ» відчужило ОСОБА_1 нежилий будинок, загальною площею 843,30 кв.м., по АДРЕСА_1 , який, як зазначено в договорі, розташований на земельній ділянці площею 0,1450 га, код ділянки 90:013:0028. Однак, на його думку, місцевий суд, всупереч наданим письмовим доказам, встановив, що вказаний нежитловий будинок розташований саме на земельній ділянці загальною площею 0,1843 га кадастровий № :79:013:0112 постійним землекористувачем якої є ПрАТ «МАРС», що не відповідає матеріалам справи, позаяк зміст договору купівлі-продажу не містить будь-якої вказівки щодо земельної ділянки 0,1843 га кадастровий № :79:013:0112. Крім того вказує, що місцевим судом не було враховано, що матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування будь-якою земельною ділянкою попередніми власниками нежилого будинку, а при укладенні договору купівлі-продажу цього нежилого будинку від 08 вересня 2016 року сторонами не дотримано вимог статті 120 ЗК України, оскільки його укладенню не передувало виділення земельної ділянки, яку безпосередньо займає відчужуваний за договором нежилий будинок, в окрему земельну ділянку, та не зазначено у договорі кадастровий номер земельної ділянки, як цього вимагає закон і в цьому, договорі зазначено код земельної ділянки, якої не існує, тому, на його думку, до ОСОБА_1 , в силу неналежного виконання вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України під час придбання вказаного нерухомого майна, не перейшло до нього право користування земельною ділянкою кадастровий номер :79:013:0112 площею 0,1843 чи іншою частиною цієї земельної ділянки, через що, посилання суду на автоматичний перехід права користування спірною земельною ділянкою до ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах закону.

Також, зазначає, що суд першої інстанції, застосувавши статтю 155 ЗК України, зробив висновок, що підставами для визнання державного акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, однак місцевим судом не зазначено, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного державного акта на право постійного користування землею вимогам чинного законодавства, а посилання суду на п. 6 Перехідних положень ЗК України, відповідно до якого громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, мали до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них, вважає безпідставним, оскільки рішенням Конституційного Суду № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року визнано неконституційним вказаний пункт Перехідних положень ЗК щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, через що, на його думку, судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення статті 155 ЗК України та застосовано положення пункту 6 Перехідних положень ЗК України.

У свою чергу, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та посилається зокрема на те, що нежилий будинок АДРЕСА_1 , розташований в межах земельної ділянки, площею 0,1843 га, кадастровий номер :79:013:0112, що підтверджується наявними матеріалами справи і не потребує доказування в силу статей 82, 83 ЦПК України, оскільки ця обставина була неодноразово встановлена судами, зокрема, постановою Вищого господарського суду України від 08 жовтня 2008 року у справі № 30/118 та рішенням Господарського суду міста Києва від 18 січня 2010 року у справі № 36/286, крім того, 17 травня 2018 року він звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, а 19 червня 2018 року подав до Київської міської ради повідомлення в порядку ст. 123 ЗК України про замовлення розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для реконструкції та обслуговування адміністративного будинку з апартаментами на АДРЕСА_1 , однак ПрАТ «МАРС» почало цілеспрямовані дії щодо перешкоджання йому в оформленні права оренди на земельну ділянку, на якій знаходяться його об`єкти нерухомого майна, зокрема ПрАТ «МАРС» неодноразово зверталась із листами, які містять викривлені факти і обставини, до Київської міської ради з метою недопущення погодження проекту землеустрою, та будучи обізнаним про відсутність підстав постійного користування землею з кадастровим номером :79:013:0112 в частині 0,145 га на підставі рішення Господарського суду міста Києві від 18 січня 2010 року у справі № 36/286 та рішення Київської міської ради від 14 липня 2011 року № 754/6141, ПрАТ «МАРС» у жовтні 2018 року подало державному реєстратору недостовірні відомості і зареєструвало за собою на підставі Державного акта у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право ПрАТ «МАРС» на земельну ділянку площею 0,1843 га, на якій розташовано нежитловий будинок АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що набутий 8 вересня 2016 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилий будинок АДРЕСА_1 , площею 843,30 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 0,145 га, які у свою чергу, розташовані в межах відокремленої земельної ділянки, площею 0,1843 га, кадастровий номер :79:013:0112, що утворилась внаслідок внесення змін згідно з п.п. 15.3 Київської міської ради № 209/1186 від 01.03.2001 року до державного акту на право постійного користування землею АТВТ «МАРС» від 15.09.1998 року № 79-4-00018, та відповідно до чинного на той час законодавства, після укладення ОСОБА_1 08.09.2016 року договору купівлі-продажу, нежилого будинку АДРЕСА_1 , до нього, відповідно до ст. 120 ЗК України та ст.377 ЦК України, автоматично перейшло і речове право на земельну ділянку та, що, починаючи з 2003 року, тобто з моменту припинення державної власності на частку у статутному капіталі АТВТ «Марс», останнє було зобов`язано відповідно до вимог ЗК України здійснити переоформлення права постійного користування земельними ділянками площами 3,8750 га, та 0,1843 га., однак вказаних дій АТВТ «МАРС» всупереч п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, вчинено не було, як і не було вчинено таких дій і його правонаступником - відповідачем у справі ПрАТ «Марс», через що з 2003 року АТВТ «Марс», в подальшому правонаступник ПрАТ «Марс», здійснювало користування двома земельними ділянками,площами 3,8750 га, та 0,1843 га, без належно оформленого права на них, та враховуючи те, що рішенням Господарського суду м. Києва ще у 2010 році було припинено право постійного користування АТВТ «МАРС» частиною земельної ділянки, наданої розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1354 від 26.06.1998 року, то суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача ОСОБА_1 про порушення відповідачем ПрАТ «МАРС» його прав, як користувача земельної ділянки, кадастровий номер :79:013:0112, площею 0,1843 га., та наявності достатніх правових підстав для визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею від 15.09.1998 року № 79-4-00018.

Однак, колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2016 року між ТОВ «РМ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. за реєстровим номером 3251, відповідно до п.1.1 якого ТОВ «РМ-ІЕВЕСТ» передало у власність (продало), а ОСОБА_1 прийняв у власність (купив) нежилий будинок, загальною площею 843,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,145 га, код земельної ділянки 90:013:0028, та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цей будинок (т. 2 а.с.18-20, 219).

13.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. також проведено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю з літерою «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 згідно рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень № 50270850 від 17.12.2019 року, однак наказом Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. від 13.05.2020 року № 1642/5 було скасовано це рішення (т. 2 а.с.184).

Інших доказів, які б підтверджували належність нежитлової будівлі з літерою «Б» за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1354 від 26.06.1998 року «Про оформлення акціонерному товариству відкритого типу «МАРС» права користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд на АДРЕСА_2 », оформлено акціонерному товариству відкритого типу «МАРС» за умови виконання п. 2 розпорядження, право постійного користування земельною ділянкою, площею 4,18 га, для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд на АДРЕСА_2 у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно (т. 1 а.с.35).

15 вересня 1998 року на підставі вказаного вище розпорядження, акціонерному товариству відкритого типу «МАРС» Київською міською державною адміністрацією видано державний акт на право постійного користування землею серії І-КВ № 003941, на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 4,1794 га. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування за № 79-4-00018 (т. 1 а.с.23-25).

01 березня 2001 року Київською міською радою прийнято рішення № 209/1186, пунктом 15 якого оформлено державній податковій інспекції у Московському районі м. Києва, за умови виконання п. 15.1 рішення, право тимчасового довгострокового користування строком на 24 роки земельною ділянкою площею 0,12 га для експлуатації та обслуговування адміністративних будівель на АДРЕСА_3 за рахунок частини земель, оформлених згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26.06.1998 року № 1354 «Про оформлення акціонерному товариству відкритого типу «МАРС» права користування земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд на АДРЕСА_2 », у зв`язку із переходом права власності на будівлю (т. 1 а.с.32-34).

Відповідно до п.п. 15.3 рішення Київської міської ради № 209/1186 від 01.03.2001 року, надано доручення Київському міському управлінню земельних ресурсів забезпечити внесення змін в державний акт на право постійного користування землею від 15.09.98 р. серія І-КВ № 003941, реєстраційний номер 79-4-00018, в частині площі відповідно до рішення.

У розділі «Зміни в землекористуванні» оскаржуваного державного акту серії І-КВ № 003941 від 15.09.1998 року міститься записи щодо дати, номеру, змісту документа, на підставі якого внесено зміну, а також площі: рішення Київської міської ради від 01.03.2001 року № 209/1186, площа 3,8750 га; рішення Київської міської ради від 01.03.2001 року № 209/11869, площа 0,1843 га (т. 1 а.с.25).

Тобто в результаті прийняття рішення Київської міської ради № 209/1186 від 01.03.2001 року, за рахунок земельної ділянки, площею 4,18 га, наданої АТВТ «МАРС» у постійне користування розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1354 від 26.06.1998 року, було утворено три окремі земельні ділянки: площею 3,8750 га, площею 0,1843 га, та площею 0,12 га.

З листа Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 05-49/17810 від 13.05.2008 року вбачається, що будинок на АДРЕСА_1 розташований в межах земельної ділянки, площею 4,18 га, яка згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.06.1998 року № 1354 була оформлена у постійне користування АТВТ «МАРС» (т. 1 а.с.36-37).

Інформація щодо наявності окремих рішень виконавчого комітету Київської міської ради про відведення в передбаченому законом порядку земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку на АДРЕСА_1 в Головному управлінні земельних ресурсів відсутня.

У зв`язку із прийняттям рішення Київської міської ради № 209/1186 від 01.03.2001 року в постійному користуванні АТВТ «МАРС» залишились:

- земельна ділянка з кадастровим номером :79:013:0011, площею 3,8750 га;

- решті земельної ділянки, площею 0,1843 га з кадастровим номером :79:013:0011 присвоєно кадастровий номер :79:013:0112.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.01.2010 року у справі № 36/286 припинено право постійного користування АТВТ «МАРС» частиною земельної ділянки, наданої Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1354 від 26.06.1998 року, кадастровий номер 79:013:112, розташованої у АДРЕСА_1 , в межах визначених Технічною документацією із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Атем» для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 , зобов`язано ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) внести зміни до бази даних земельного кадастру м. Києва та до державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ № 003941 щодо припинення АТВТ «МАРС» права на постійне користування в частині земельної ділянки кадастровий номер 79:013:0028 площею орієнтовно 0,145 га, розташованою у АДРЕСА_1 , зобов`язано ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) погодити та передати на розгляд Київради технічну документацію із землеустрою щодо передачі ТОВ «Атем» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 , зобов`язано Київську міську раду розглянути на пленарному засіданні технічну документацію із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду ТОВ «Атем» для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 , а також визнано за ТОВ «Атем» право на оформлення в користування земельної ділянки кадастровий номер 79:013:0028, площею орієнтовно 0,145 га, розташованої у АДРЕСА_1 , в межах визначених технічною документацією із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Атем» для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 (т. 2 а.с.192-198).

Однак, будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів того, що вказане судове рішення було виконане щодо оформлення та передачі зазначеної земельної ділянки в оренду ТОВ «Атем», а також в частині внесення змін до державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ № 003941 щодо припинення АТВТ «МАРС» права на постійне користування в частині земельної ділянки площею орієнтовно 0,145 га, матеріали справи не містять.

З листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) наданим на запит Адвокатського об`єднання «Менюк та партнери» вбачається, що інформація про укладення договору оренди між TOB «ATEM» та Київрадою відсутня (т.3 а.с.17).

17.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :79:013:0112, площею 1842,9 кв.м., цільове призначення - для реконструкції та обслуговування адміністративного будинку з апартаментами, що зареєстровано Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 17.05.2018 року (т. 1 а.с.12).

19.06.2018 року ОСОБА_1 подано до Київської міської ради повідомлення в порядку ст. 123 ЗК України про замовлення розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для реконструкції та обслуговування адміністративного будинку з апартаментами на АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.13-14).

За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України).

За частиною першою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу нежилого будинку від 08.09.2016 року), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Правові підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України, згідно п. «е» якої, право користування земельною ділянкою припиняється, зокрема, у разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на цій земельній ділянці.

Таким чином, за змістом норм ст.ст. 120, 141 ЗК України, законодавець встановив імперативний припис щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та передбачив відповідну підставу для припинення права користування земельною ділянкою у випадку набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

При цьому договір, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, має містити таку істотну умову, як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на ці об`єкти. Укладенню ж договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, передує виділення цієї частини землі в окрему земельну ділянку (абзаци перший та другий частини шостої статті 120 ЗК України).

У постанові Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 127/10011/18 викладено такі висновки:

«Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

За змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із частиною десятою статті 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

У пункті 28 постанови Верховного Суду від 01.10.2020 у справі 922/3475/19 зазначено, що вказані висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.05.2020 року у справі № 127/10011/18, прийнятій за результатом перегляду судових рішень у справі про визнання права власності за новими власниками нерухомого майна в порядку статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Разом з тим, вони зроблені без обумовлення їх специфічними обставинами конкретних справ та є загальними по відношенню до правовідносин щодо переходу речових прав на земельну ділянку в разі набуття права власності не нерухоме майно, розташоване на ній. У вказаній справі, пославшись на подібні висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16) у справі щодо (постійного) користування земельною ділянкою, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що з набуттям позивачами права власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці, до них, як до нових власників цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на спірну земельну ділянку, оскільки продавець на момент укладення договору купівлі-продажу не мав права власності на цю земельну ділянку.

Так, у пункті 30 вказаної постанови Верховного Суду зазначено: «за відсутності встановлених судами обставин щодо наявності у попереднього власника нерухомого майна належним чином оформленого речового права щодо спірної земельної ділянки, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 120 ЗК України, а саме в частині висновків щодо автоматичного переходу до відповідача майнових прав володіння і користування земельною ділянкою».

Абзацами першим та другим частини шостої статті 120 ЗК України передбачено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та шостої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»: державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Крім того, зміст рішення Київської міської ради від № 754/6141 від 14.07.2011 не містить будь-якого коду земельної ділянки чи кадастрового номеру земельної ділянки, яку передано TOB «Aтем», оскільки відповідно до підпункту 3.2. цього рішення TOB «Aтем» повинно було у місячний термін звернутися із клопотанням до ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) щодо організації робіт по винесенню меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та виготовленню документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, тобто мало відбутися формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, однак будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження факту вчинення таких дій і формування цієї земельної ділянки у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, при цьому лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) № 0570202/1-20661 від 03.11.2020 року не може вважатися належним доказом передання TOB «Aтем» земельної ділянки з кодом 79:013:0028, оскільки це не передбачено самим рішенням Київської міської ради від 14.07.2011 № 754/6141.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу виділення в встановленому законом порядку в користування та державної реєстрації речового права попередніх власників адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 TOB «ATEM» чи ТОВ «РМ-ІНВЕСТ» на земельну ділянку кадастровий номер 79:013:0028, площею 0,1450 га або на земельну ділянку кадастровий номер :79:013:0112, площею 0,1843 га.

Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу нежилого будинку від 08.09.2016 сторонами не дотримано вимог статті 120 ЗК України, оскільки його укладенню не передувало виділення частини земельної ділянки, яку безпосередньо займає відчужуваний за договором нежилий будинок, в окрему земельну ділянку, та не зазначено у договорі кадастровий номер земельної ділянки, при цьому у ньому зазначено код земельної ділянки, якої не існує, тому до нового власника нежилого будинку ОСОБА_1 , в силу положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, не перейшло право користування земельною ділянкою кадастровий номер :79:013:0112 площею 0,1843 чи частиною цієї ділянки, оскільки попередній власник будинку на момент укладення договору купівлі-продажу від 08.09.2016 року не мав належно оформленого речового права цю земельну ділянку, однак суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність у попереднього власника нежилого будинку TOB «РМ-ІНВЕСТ» належним чином оформленого речового права щодо користування частиною спірної земельної ділянки та переходу до ОСОБА_1 згідно статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України майнових прав володіння і користування земельною ділянкою відповідача площею 0,1843 га з кадастровим номером :79:013:0112.

Висновки суду першої інстанції про те, що земельна ділянка з кодом 79:013:0028 була передана ТОВ «Атем» на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2011 року № 754/6141 за рахунок частини земельної ділянки площею 0,1843 га на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :79:013:0112, і що код земельної ділянки 79:013:0028 фігурує у договорі купівлі-продажу, укладеному 08.09.2016 року між ТОВ «РМ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , та у наслідку висновок, що при укладенні договору купівлі-продажу нежилого будинку сторонами угоди було дотримано істотну умову договору щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки відповідно ч. 6 ст. 120 ЗК України, не ґрунтуються на матеріалах справи та законі, позаяк у договорі купівлі-продажу нежилого будинку від 08.09.2016 року зазначено лише код земельної ділянки 90:013:0028, а відповідно до статті 120 ЗК України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

У частині висновків суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин пункту 6 Перехідних положень ЗК України, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Рішенням Конституційного Суду № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Крім того, у рішенні зазначено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг, зокрема, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Таким чином, висновки місцевого суду про те, що починаючи з 2003 року, тобто з моменту припинення державної власності на частку у статутному капіталі АТВТ «МАРС», останнє було зобов`язано за нормами ЗК України 2001 року, здійснити переоформлення права постійного користування земельними ділянками площами 3,8750 га, та 0,1843 га, та що з 2003 року АТВТ «МАРС», в подальшому його правонаступник - відповідач у справі - ПрАТ «МАРС», здійснювало користування цими ділянками без належно оформленого відповідно до закону права на них, що оскаржуваний державний акт виданий відповідачу з порушенням майнових прав ОСОБА_1 щодо володіння, користування чи розпорядження спірною земельною ділянкою, та щодо порушення відповідачем прав позивача, як користувача земельної ділянкиплощею 0,1843 га, кадастровий номер :79:013:0112, не ґрунтується на вимогам закону та спростовується матеріалами справи, оскільки право постійного користування земельною ділянкою ПрАТ «МАРС» посвідчено державним актом на право постійного користування землею № 79-4-00018, який було видано відповідачу ще 15.09.1998 року, задовго до укладення договору купівлі-продажу нежилого будинку між ТОВ «РЕМ-ІНВЕСТ» і ОСОБА_1 та переходу до позивача права власності на цей будинок.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п.1 ст. 376 ЦПК України як таке, що ухвалене за неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «МАРС» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «МАРС» (код ЄДРПОУ - 14309379) 1152 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: