Справа № 316/606/21
Провадження № 2/316/716/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.,

за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Енергодар Запорізької області, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк»), в особі свого представника Дашко Володимира Миколайовича звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 в якій зазначає наступне.

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 14.05.2010 року. Відповідач, при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком - Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно заяви отримані відповідачем у письмовому вигляді, витяг з яких додається до позовної заяви, є формулярами та стандартними формами згідно яких обслуговувався відповідач. Отже, підписавши заяву між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України було укладено Договір про надання банківських послуг, на підставі якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позовної заяви. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, яка додана до позовної заяви. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

26.09.2011 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах кредитного ліміту.

Відповідач своєчасно не надав Банку грошових коштів для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 25.02.2021 року відповідач має заборгованість в розмірі 18829,84 грн., з яких: 14664,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 14664,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам; 4165,76 грн. - заборгованість за простроченим відсоткам; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 14.05.2010 року станом на 25.02.2021 року в розмірі 18829,84 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. судового збору (а.с.2-4).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.03.2021 року (а.с.67), з урахуванням клопотання представника позивача (а.с.63), справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідачу запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам, у тому числі, право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, право відповідача на подання відзиву на позов, а позивача відповіді на відзив, а також подання відповідачем заперечень та зустрічного позову.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була направлена відповідачу (а.с.68) рекомендованим повідомленням через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» на адресу її зареєстрованого місця проживання/перебування, відповідно до даних довідки №3617 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.66).

Відповідачем не надано до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань або заяв про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін або про відкладення слухання справи, а також відзиву чи заперечень на позовну заяву, зустрічного позову.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», якому також було направлено ухвалу суду (а.с.63), про розгляд справи судом повідомлений належним чином. Представник позивача, в окремому письмовому клопотанні, яке було подано разом з позовною заявою, підтримує позовні вимоги у повному обсязі з зазначенням про наявність усіх необхідних доказів в матеріалах справи, просить розглянути справу без участі представника позивача (а.с.64). Клопотань або заяв про скасування розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, позивачем до суду не надавалось.

Враховуючи зазначене, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження визначеного ухвалою суду, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ч.3 ст.83 ЦПК України, сторони повинні надати суду докази.

Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 статті 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України, визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Тобто, саме 14.05.2010 року на підставі зазначеної Заяви б/н від 14.05.2010 року між сторонами було укладено кредитний договір за умов вказаних у зазначеній Заяві.

Щодо посилань сторони позивача на те, що за правилами ст.634 ЦК України формулярами та стандартними формами укладеного між сторонами кредитного договору є «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», витяги з яких додано до позовної заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно частини 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема про те, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Дійсно, в Заяві б/н від 14.05.2010 року в розділі «Банківські послуги», міститься посилання на те, що відповідач ознайомлений і згодний, у тому числі, з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», та надає згоду з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Разом з тим, в Заяві б/н від 14.05.2010 року не міститься посилань на те, що це за «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» (дата їх затвердження, номер наказу, тощо), як і не містить даних, що складовою даної Заяви б/н від 14.05.2010 року є «Умови та правила надання банківських послуг», витяг з яких додано до матеріалів позову який, як зазначає представник позивача, затверджено з наказом банку що додається, а отже неможливо вважати, що додані позивачем до справи витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», розумів відповідач, ознайомлювався і погоджувався з ними. Крім того, слід зазначити, що і самі «Умови та правила надання банківських послуг», витяг з яких додано до матеріалів позову не містить та не передбачають можливості їх підписання позичальником (відповідачем по справі), дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача та його згоду із зазначеними в цьому документі умовами і правилами надання банківських послуг, в даному випадку з кредитування, у тому числі і визначених ними обов`язків та відповідальності відповідача перед позивачем.

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (що зазначено і Верховним Судом України в постанові від 11.03.2015 р., провадження №6-16цс15).

Додані стороною позивача до матеріалів позову: розрахунки заборгованості, банківська виписка, Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, Довідка про надання кредитних карток- ні містять і не передбачають умов кредитного договору та посилань на те, що складовою цих документів є будь-які «Умови та правила надання банківських послуг» чи «Тарифи банку» за якими обслуговуються кредитні рахунки.

А отже неможна вважати складовою кредитного договору укладеного між сторонами «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», про які зазначає позивач у змісті позову та ті «Умови та правила надання банківських послуг», які додає до позовної заяви.

Враховуючи зазначене є безпідставним посилання позивача на правила встановлені частиною 1 статті 634 ЦК України, щодо того, що формулярами та стандартними формами укладеного з відповідачем кредитного договору є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», оскільки, в даному випадку, їх застосування є неможливим за зазначеного вище.

Отже, єдиними умовами укладеного між сторонами 14.05.2010 року кредитного договору, за якими обслуговується кредитний рахунок відкритий 26.09.2011 року на ім`я відповідача за виданими йому по цьому рахунку кредитними картками - є ті умови, які містяться в Заяві б/н від 14.05.2010 року в розділі «Банківські послуги» - «кредитна карта», які своїми підписами посвідчили як відповідач так і представник установи Банку позивача, про які судом зазначено вище.

Крім того, судом встановлено, що у розділі анкети-заяви «Ознайомившись з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку виявляю бажання оформити на своє ім`я…» зазначений перелік карток (послуг), а саме: картка Універсальна, зарплатна картка, карта Голд, пенсійна карта, ощадкнижка, дебетова особиста картка, натомість не містить поставленої позначки проти графи, крім того, анкета-заява не містить і розміру кредитного ліміту, який має намір отримати позичальник, базової процентної ставки за користування кредитом, відповідальності за порушення зобов`язання та строку дії картки (кредитного ліміту) (а.с.17).

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми заборгованості яка, як зазначає представник позивача, склалась станом на 14.05.2010 року, за укладеним між сторонами кредитним договором, в загальному розмірі 18829,84 грн., суд дійшов наступного.

Так, відповідно до наданої позивачем виписки за договором б/н станом на 01.03.2021 року фактична сума витрат клієнтом (відповідачем) коштів позивача складає - 68801,04 грн., а сума коштів внесених клієнтом (відповідачем) на погашення заборгованості - 95828,94 грн. (а.с.52-61). Тобто різниця складає - 27027,90 грн.

Враховуючи встановлені розміри використаних та внесених коштів, з`ясовано, що фактично використані відповідачем грошові кошти позивача були повернуті на користь позивача з переплатою, що свідчить про відсутність у відповідача заборгованості з тіла кредиту, а отже вимога позивача в частині стягнення на свою користь заборгованості з тіла кредиту в сумі 18829,84 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у даному розмірі - задоволенню не підлягає.

Згідно положень ст.ст.78, 79 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до платіжного доручення від 02.03.2021 року, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн. (а.с.1)

Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати з відповідача на користь позивача у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2270,00 грн. - розподілу не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 81, 89, 133, 141, 247, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба