Провадження № 2/201/556/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання здійснити перерахування заборгованості по кредитному договору та розірвання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання здійснити перерахування заборгованості по кредитному договору та розірвання кредитного договору, за результатами розгляду якої було ухвалено заочне рішення суду про часткове задоволення позовних вимог та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд розглядає дане питання відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дійшов до таких висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 201/15290/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання здійснити перерахування заборгованості по кредитному договору та розірвання кредитного договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання здійснити перерахування заборгованості по кредитному договору та розірвання кредитного договору було задоволено частково. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 13 листопада 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», з 01 січня 2013 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року в частині зобов`язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 13 листопада 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», з 01 січня 2013 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 13 листопада 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», з 01 січня 2013 року з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 03 березня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року в частині позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про розірвання кредитного договору залишено без змін.

При перевірці матеріалів справи перед списанням до архіву в порядку контролю за виконанням судових рішень було встановлено, що виконавчий лист про стягнення на користь держави судового збору у зазначеній справі не було направлено на виконання у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», про що керівником апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було складено відповідну довідку.

Згідно із ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемент права на справедливий суд згідно ст.6 Конвенції).

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Відповідно до ст. ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Частиною 1 ст. 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За таких обставин, суд вважає за можливе поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо стягнення судового збору на користь держави.

На підставі викладеного і керуючись ст. 18, 431, 433 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 201/15290/16-ц про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судового збору в розмірі 551, 20 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова