Справа № 462/3752/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І, за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 25 червня 2020 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що з відповідачем ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12 червня 1987 року до 5 листопада 2013 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 5.11.2013 року шлюб розірваний. Перебуваючи у шлюбі з відповідачкою вони разом з донькою проживали у АДРЕСА_1 , у будинку, який належав його батькам. Перебуваючи у шлюбі, придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на ім`я відповідачки на підставі свідоцтва про право власності, також місце для зберігання індивідуального автотранспорту № НОМЕР_1 , загальною площею 20,0 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 , яке зареєстроване на ім`я відповідачки на підставі свідоцтва про право власності, та автомобіль ВАЗ 21099, рік випуску 1999, об`єм двигуна 1500, державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на ім`я відповідачки. Квартира була придбана в новобудові, він займався ремонтом, привозив будівельні матеріали. Відповідачка не цікавилася квартирою, після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу він за свої кошти умеблював усю квартиру, проживав в ній. В квартирі знаходилось багато його речей. 11.10.2018 р. відповідачка з дочкою поміняли замки, не впускає його у квартиру. Просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , на Ѕ частку місця №3 для зберігання індивідуального автотранспорту у будинку АДРЕСА_3 та право власності на Ѕ частку автомобіля ВАЗ 210099, державний номер НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлений позов, зазначив, що за квартиру вони з дружиною вносили паї, потім він особисто ніс всі витрати по ремонту квартири, купляв меблі, повністю користувався квартирою. Відповідач з дочкою в квартирі не проживали, а 11 жовтня 2018 року вони всі його речі відправили йому поштою, поміняли замки та з цього часу не дозволяють йому користуватися житлом. Відповідач не має водійських прав на автомобіль, хоча на неї зареєстрований. Автомобіль зберігається в гаражі його батьків. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина неявки суду невідома, відзив на позовну заяву не надала.

У статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних д людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне порушення, у якій вона є стороною.

У статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними не допускається.

З огляду на неодноразове відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 та її представників, суд ухвалив розглядати справу без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача, який приймав участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 знаходились у шлюбі з 12.06.1987 року. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 5.11.2013 року шлюб розірваний.

Згідно до свідоцтва про право власності, виданого Управлянням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 27.07.2007р. на підставі наказу №790-Ж-З, зареєстрованого у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_4 . Квартира складається з двох житлових кімнат площею 39,5 кв.м, загальна площа - 71,0кв.м. Її вартість відповідно до довідки про надання інформаційно-консультативних послуг ПП М1ДАС ФІНАНС ГРУП від 16.06.2020р. становить 1518200,00 грн.

Також згідно свідоцтва про право власності, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 27.07.2007 року на підставі наказу № 789-Ж-З, зареєстрованого у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_2 , зареєстроване право власності на місце для зберігання індивідуального автотранспорту № НОМЕР_1 , загальною площею 20,0 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 . Його вартість відповідно до довідки ПП МІДАС ФІНАНС ГРУП від 16.06.2020 року становить 268 900,00 грн.

Крім того, на ім`я відповідачки ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль ВАЗ 21099, рік випуску 1999, об`єм двигуна 1500, державний номер НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про ТЗ серії № НОМЕР_4 , виданого 1.07.1999 p. ОРЕВ ДАІ УМВСУ у Львівській області. Його вартість відповідно до довідки ТОВ «БІЗНЕС-СЕРВІС» НЕРУХОМІСТЬ» 16.06.2020 р. становить 46 700,00 грн.

Зазначене майно беззаперечно придбано сторонами під час шлюбу, оскільки подружні стосунки між сторонами припинені у 2013 році, що встановлено рішенням Апеляційного суду від 5.11.2013 року про розірвання шлюбу.

Відповідно до частин 1,3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, позивач та відповідач мають право на Ѕ частку спірного майна кожний, оскільки воно було придбано під час перебування сторін у шлюбі, а тому суд визнає за кожною стороною по справі право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_4 , на Ѕ частку місця №3 для зберігання індивідуального автотранспорту у будинку АДРЕСА_3 та право власності на Ѕ частку автомобіля ВАЗ 210099, державний номер НОМЕР_3 .

Крім того, суд при цьому враховує, що неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їхніх часток, а тому суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, про що і не заявлялось позивачем ОСОБА_1 , і залишає майно в їхній спільній частковій власності. Зокрема, така правова позиція міститься у Постанові ВС від 27.02.2019 р. №464/7011/16-ц (№61-12168св18). Аналогічна правова позиція була сформована також раніше та міститься у Пленумі ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на Ѕ частку місця № НОМЕР_1 для зберігання індивідуального автотранспорту у будинку АДРЕСА_3 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на Ѕ частку автомобіля ВАЗ 210099, державний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 9169,00грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 21.04.2021р.

Суддя: Н.М.Румілова