Справа № 314/350/21
Провадження № 2/314/617/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:головуючий суддя Кононенко І.О.,секретар судового засідання Лазечна Н.С.,за участю третьої особи - ОСОБА_1 , представника відповідача Гапанюк Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу № 314/350/2021 за позовом ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_1 ) до Любимівської сільської ради ( , адреса Запорізька область, Вільнянський район, с. Любимівка, вул. Центральна, буд. 86А, ), Вільнянської міської ради ( , місцезнаходження: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд . 4 ) , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , мешкає АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у справі № 280/5406/20 Запорізьким окружним адміністративним судом 20.11.2020 року задоволено частково адміністративний позов , який було подано нею , а також ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради, цим судовим рішенням зобов`язано Любимівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 30 липня 2020 року (вх.№413/02-03-10 від 30.07.2020). Незаконними діями їй завдано моральну шкоду, яку оцінює у 200 000 грн. також прохала стягнути шкоду в порядку ст. 1166 ЦК, що складалася із витрат , пов`язаних з розглядом справи в сумі 70 400 грн., при цьому просила здійснити солідарне стягнення з обох відповідачів, хоча й створено новий орган місцевого самоврядування Вільнянську міську раду, інший відповідач на даний момент значиться в реєстрі підприємств. Позивач просила розглянути справу без її участі. Представник Вільнянської міської ради проти позову заперечив, зазначив про недоведеність такої шкоди, відсутність її нанесення позивачу , крім того спір про шкоду адміністративний суд вже вирішив, третя особа наполягала на задоволенні позову звертаючи увагу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року, яким факт порушення з боку відповідача був встановлений, а питання шкоди в адмінсправі мали інші підстави позову.Судом встановлені наступні обставини , які мають значення для вирішення цієї справи й відповідні їм правовідносини. З рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року у справі 280/5406/20 вбачається , що до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, у якій позивачі просили суд:1) зобов`язати відповідача надати письмовий дозвіл позивачам по заяві від 30.07.2020 на розчистку від мулу двох криниць питної води в кінці городу по АДРЕСА_2 ;2) зобов`язати відповідача направити комісію сільради по цій адресі для складання акту комісії на предмет проживання у дворі позивачів, зафіксувати факт обробленого городу площею 1.75 га - цвіте соняшник, картопля, та інші овочеві, двір та біля двору охайно прибраний, відсутність жодної травинки - чисто, всі забори цілі, будівлі пофарбовано, влаштовано електропостачання будівлі виносним електрошкафом, заготовлено сіно для худоби у вигляді тюків котушок з комбайна 12 штук, пальне для обігріву хати - дрова у великій кількості. Також, ОСОБА_2 , просила в зазначеній адміністративній справі стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в 1 500 грн., і моральну шкоду в 200 000,00 грн. При цьому Запорізький окружний адміністративний суд при розгляді такої справи встановив , що 30.07.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Любимівської сільської ради із заявою, в якій : «Запрошували комісію сільради для складання акту огляду колгоспного двору по АДРЕСА_2 на предмет проживання у дворі заявників, на городі цвіте соняшник, росте картопля та інші овочі. Город (земельна ділянка) площею 1.75 га оброблено. Просили сільраду дозволу на розчистку від мулу двох криниць питної води, які знаходяться в кінці городу. Криниці води є загального користування, якими мешканці села користуються багато десятиліть, адже водопроводу в селі немає. Дозвіл надати письмово та скласти акт огляду криниць сьогодні 30.07.2020 комісією сільради за участю заявників». Крім того, 31.07.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Любимівської сільської ради із заявою, в якій зазначили: «Просили скласти акт комісії про факт відремонтування кришу хати, а саме перекриття шифером та прикріплення держала для відводу води по АДРЕСА_2 . Прохали скласти акт комісії про господарську діяльність у господарстві АДРЕСА_2 прибрано-заготовлено сіно для худоби та птиці, зазначено про необхідність добровільно відшкодувати матеріальні судові збитки».

Відповідач листом від 14.08.2020 №02-03-11/317 повідомили гр. ОСОБА_1 у відповідь на заяви від 30.07.2020 та від 31.07.2020, що чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». Комісією сільської ради було здійснено виїзд в с.Грізне і встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , ніхто не зареєстрований і не проживає, що підтвердили місцеві мешканці. Щодо надання дозволу на розчистку криниць від мулу, повідомлено, що в погосподарському обліку с.Грізне Любимівської сільської ради відсутня інформація щодо наявності у гр. ОСОБА_1 на праві приватної власності чи користування земельної ділянки, на якій могли б бути розташовані криниці. Для розгляду цього питання необхідно надати до сільської ради технічний паспорт на житловий будинок, зареєстрований належним чином, з планом забудови земельної ділянки, а також технічну документацію на земельну ділянку, де визначено, що вказані криниці (колодязі) знаходяться на земельній ділянці заявника.

Такий розгляд заяви позивачів від 30.07.2020 року окружний суд вважав неналежним , зокрема зазначена заява не була розглянута у відповідності до чинного законодавства. Суд адмінюрисдикції, таким чином частково задовольнив позовні вимоги, зобов`язавши Любимівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 30 липня 2020 року (вх.№413/02-03-10 від 30.07.2020) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, та повідомити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про результати розгляду їх заяви, з урахуванням приписів статті 19 Закону України «Про звернення громадян». В іншій частині позовних вимог відмовив.

Враховуючи, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області`визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Запорізької області, у тому числі Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, яка увійшла до складу Вільнянської міської громади й станом на 02.02.2021 відомості щодо припинення юридичної особи Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, але згідно з п. 6.1 розділу І Закону України «Про місцеве самоврядування» у день набуття повноважень міською радою, обраною територіальною громадою, припиняються повноваження, зокрема, сільських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади, то у разі проведення першої сесії новобраної сільської, селищної, міської ради до набрання чинності Законом, прийнятим ВР України 17.11.2020р. № 3651-д, повноваження зазначених представницьких органів (сільських, селищних, міських рад) та осіб, які займають виборні посади (сільських, селищних, міських голів; старост сіл, селищ; секретарів сільських, селищних, міських рад) припиняються на підставі пп. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 562 в день першої сесії новообраної ради та оскільки перша сесія Вільнянської міської ради новообраним складом відбулась 01.12.2020,то належним відповідачем в дійсній справі суд вважає Вільнянську міську раду.

За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Водночас до встановлених законом випадків відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відноситься випадок її заподіяння внаслідок, зокрема, неправомірних дій органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Разом із тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами органами місцевого самоврядування, позивач має довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. За змістом частини 4 статті 23 ЦК при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Хоча з вказаних документів не убачається, що інвалідність позивача сталися внаслідок дій відповідача, проте сама по собі наявність інвалідності безумовно впливає на характер та обсяг страждань позивача, що враховується судом.

Разом з тим, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», зазначено, що в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Визначаючи розмір на відшкодування моральної шкоди, суд керується не тільки тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття позивача, але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для цієї людини способу життя з огляду на її індивідуальні особливості, а також виходить із засад юридичної відповідальності та принципів компенсації моральної шкоди.

Згідно правових висновків, викладених у Постанові ВС від 18.04.2018 у справі № К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Відповідно до п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19) від 01.09.2020 року визначено, що виходячи з положень ст. 16 та ст. 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.Звертаючись до суду, таким чином суд вважає , що позивач визначила обставини, що спричинили страждання та зазначила підстави такого відшкодування.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, встановлює фактичні обставини справи та має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

На підтвердження своїх вимог позивач посилалася на обставини заподіяння їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, що встановлено судовим рішенням в адміністративній справі, оскарження дій відповідача стало наслідком погіршення стану здоров`я позивача, враховуючі вік, 1937 року народження, 2 групу інвалідності підтвердження чого позивачем надано ряд доказів. Доводи відповідача про вже вирішення адміністративним судом питання про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суд відхиляє оскільки в даному випадку не можна стверджувати про ідентичність підстав та аргументів адміністративного позову (а.с. 34-37) та цивільного позову дійсної справи, коли публічно-правовий спір вже вирішений, що на переконання суду після вирішення публічного спору не виключає можливості звернутися позивачу з дійсним позовом й суд в дійсній справі таким чином не робить перереоцінки обставин встановлених судом при вирішенні адміністративного спору, водночас суд враховує висновки адміністративного суду й щодо питань матеріальної та моральної шкоди, оскільки зазначені висновки також впливають на розмір відшкодування саме моральної шкоди в дійсній справі.

Хоча сам лише факт наявності такого елементу цивільно-правової відповідальності як неправомірність дій органу влади, що встановлено судовим рішенням у адміністративній справі, не може бути достатнім доказом завдання позивачу моральної шкоди, суд не може не врахувати положення чинного законодавства, якими урегульовано питання відшкодування моральної шкоди, а також вік позивача, групу інвалідності, втрата часу , в цілому моральне значення для позивача, яке мало розгляд відповідного звернення, яке відбулося неналежним чином. Водночас суд враховує, що позов в адміністративній справі було задоволено лише частково й іноді для сатисфакції є достатнім самої констатації судом порушення, проте даний випадок не вбачається із обставин дійсної справи .

Також суд враховує масу доказової бази в частині наявності моральної шкоди, й звертає увагу на те, , що розмір заявленої позивачем моральної шкоди (200 000 грн.) не відповідає обсягу страждань позивача внаслідок порушення її прав , констатованого рішенням адміністративного суду та обсягу задоволених адміністративним судом позовних вимог.

З огляду на вказане вище, суд вважає, в даному конкретному випадку, що розмір завданої моральної шкоди позивача , яка полягає у душевних стражданнях, а також витрачанні часу для звернення до суду за захистом своїх прав, складає суму розміром 1000,00 грн. Даний розмір моральної шкоди буде відповідною справедливою сатисфакцією і достатньою грошовою компенсацією, враховуючи вік позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи конкретні обставини справи, про які зазначено вище .

Що стосується вимог позивача щодо відшкодування шкоди у вигляді витрат, пов`язаних з розглядом адміністративної справи , то такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що зазначені витрати не є майновою шкодою відповідно до статті 1166 ЦК України. Такі витрати на думку суду віднесено до судових витрат, їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18). Отже, витрати, пов`язані із розглядом адміністративної справи не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості такого способу захисту права як стягнення у порядку цивільного судочинства таких витрат, що здійснені в адміністративній справі, як і немає правових підстав для ототожнення цих витрат і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства, аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд України 15.04.2009 у справі № 6-3009св09. Посилання позивача на ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі 331/3860/20 має не тотожний предмет спору не з тими самими сторонами, й будь-якому випадку не спростовує вищезазначені висновки суду й мотивом відмови у відкритті провадження було те, що вимоги стосувалися виключно відшкодування шкоди, не були пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір й на думку суду не виключають можливості відмови у позові у вищезазначеній частині із наведених судом в дійсній справі підстав .

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому пропорційно до задоволених вимог з відповідача слід стягнути 10 грн. судового збору на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_1 ) до Любимівської сільської ради ( , адреса Запорізька область, Вільнянський район, с. Любимівка, вул. Центральна, буд. 86А, ), Вільнянської міської ради ( , місцезнаходження: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд . 4 ) , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , мешкає АДРЕСА_1 ) про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Вільнянської міської ради ( , місцезнаходження: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд . 4 ) , на користь ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , мешкає АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча ) грн.

Стягнути з Вільнянської міської ради ( , місцезнаходження: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд . 4 ) , на користь держави судовий збір у розмірі 10 (десять ) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Іван Олександрович Кононенко

20.04.2021