Справа №:755/4670/21
Провадження №: 2-о/755/279/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Антитерористичний цент при Службі безпеки України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про встановлення факту добровільного залучення та безпосередньої участі у добровільному забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо у районах антитерористичної операції у період її проведення, -

у с т а н о в и л а:

15.03.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Антитерористичний цент при Службі безпеки України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про встановлення факту добровільного залучення та безпосередньої участі у добровільному забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо у районах антитерористичної операції у період її проведення.

За змістом прохальної частини заяви, заявник просить суд встановити юридичний факт про те, що він будучи заступником начальника штабу по формуванню добровільних народних дружин в Петровському районі м. Донецька та членом правління Союзу ветеранів Афганістану Українського союзу воїнів інтернаціоналістів в період з червня 2014 року по серпень 2014 року був добровільно залучений до забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції на території м. Донецьк в період її проведення.

Вимоги заяви мотивовано тим, що відповідно до Розпорядження Петровської районної у місті Донецьку Ради від 12.06.2014 року №65-од був створений районний штаб з організації участі громадян в охороні громадського порядку, в якому заявник був заступником начальника штабу. Разом зі штабом заявник здійснював заходи для попередження випадків викрадення людей, погроз, злочинів проти життя та здоров`я людей. 24.07.2014 року заявник потрапив у полон, де був побитий та отримав фізичні ушкодження. В подальшому заявник був звільнений з полону та в липні 2020 року звернувся до компетентного органу для встановлення причинного зв`язку отриманих травм та захворювання із участю в антитерористичній операції, однак заявнику було відмовлено у встановленні такого причинного зв`язку, оскільки він не був військовослужбовцем ЗСУ та направлено на медико-соціальну експертну комісію. Заявник вказує, що відповідне рішення суду необхідне йому для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Обґрунтовуючи своє звернення до суду з відповідною заявою ОСОБА_1 посилається на положення ст.ст. 17, 65 Конституції України, Законів України «Про основи національної безпеки України» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також Постанову Кабінету Міністрів України №685 від 08.09.2015 року.

Ознайомившись зі змістом заяви та доданими до неї матеріалами, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаною заявою слід відмовити, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною першою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» визначено, що об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено райони проведення АТО та терміни її проведення, зокрема Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року.

Таким чином, з 07 квітня 2014 року територія Донецької та Луганської областей визнана районом проведення АТО, на який був поширений спеціальний правовий режим.

Пунктом 14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Механізм надання статусу осіб з інвалідністю внаслідок війни, які отримали інвалідність унаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в АТО, забезпеченні її проведення, визначено Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №685 від 08.09.2015 року.

Відповідно до абзацу 6 пункту 2 зазначеного Порядку статус особи з інвалідністю внаслідок війни надається особам, які добровільно забезпечували (добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі провадили волонтерську діяльність за напрямами, визначеними абзацом дев`ятим частини третьої статті 1 Закону України "Про волонтерську діяльність") та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з підпунктом 4 пункту 4 Порядку підставою для надання особам статусу особи з інвалідністю внаслідок війни для осіб, зазначених в абзаці шостому пункту 2 цього Порядку є: довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності; довідка (витяг з наказу) керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу Збройних Сил про добровільне забезпечення або добровільне залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або рішення суду про встановлення факту добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у разі відсутності зазначеної довідки.

Положення підпункту 4 пункту 4 Порядку свідчать про те, що законодавством передбачено позасудову процедуру підтвердження факту добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції, визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях.

Разом з тим, у вказаному Порядку судове рішення передбачено як один із можливих засобів реалізації особою права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється статтями 315-319 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до статті 318 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а також в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, якщо заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, і чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно із заявою ОСОБА_1 встановлення факту добровільного залучення до забезпечення проведення АТО з безпосереднім перебуванням в районі антитерористичної операції на території м. Донецьк в період її проведення необхідне йому для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. На підтвердження цього заявник послався на наявність свідків та письмові докази.

Разом з тим, матеріали справи не містять відмови всіх органів, уповноважених підпунктом 4 пункту 4 Порядку, зокрема керівника Генерального штабу Збройних Сил України, у видачі необхідної заявнику довідки (витягу з наказу).

Аналіз положень Порядку свідчить про те, що встановлення факту добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення АТО є складовою процесу надання їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (керівники Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Генерального штабу Збройних Сил України).

Насамперед, передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, до керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Генерального штабу Збройних Сил України, а в разі відмови в наданні такої довідки, особа має право звертатися до суду для оскарження такої відмови. Під час розгляду уповноваженими органами питання про надання особі довідок для отримання статусу особи з інвалідністю наслідок війни підлягають дослідженню ті самі обставини, на які посилається заявник, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту добровільного залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції.

Розгляд такої заяви судом фактично є перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган.

Зазначення у підпункті 4 пункту 4 Порядку про те, що рішення суду, в якому встановлений факт добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення антитерористичної операції, що дає право на визнання особи особою з інвалідністю внаслідок війни, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його особою з інвалідністю внаслідок війни, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити в разі оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу.

Таким чином, законодавство передбачає позасудову процедуру підтвердження особою її участі у добровільному забезпеченні або добровільному залученні особи до забезпечення проведення антитерористичної операції з метою отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Визначено органи, які уповноважені видавати такі довідки. Перебирання судом функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури.

Водночас особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у видачі довідки про факт добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення АТО, має право звернутися до суду з метою оскарження такого рішення. Під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту добровільного забезпечення або добровільного залучення особи до забезпечення проведення АТО разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.

Такого ж правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-284цс19.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження, суд також керувався правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 року у справі №711/3635/16-ц.

Отже, набуття заявником статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у даному випадку має відбуватись у позасудовому порядку, ураховуючи, що заявником не отримувалось відмови керівника Генерального штабу Збройних Сил України щодо видачі довідки (витягу з наказу).

У разі отримання заявником відмови всіх органів, уповноважених підпунктом 4 пункту 4 Порядку, у видачі необхідної заявнику довідки (витягу з наказу), захист прав заявника має відбуватись шляхом оскарження відповідних відмов у позовному провадженні і саме під час такого судового розгляду має бути досліджене питання про встановлення факту добровільного залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 259-261, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Антитерористичний цент при Службі безпеки України, Генеральний штаб Збройних Сил України, про встановлення факту добровільного залучення та безпосередньої участі у добровільному забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо у районах антитерористичної операції у період її проведення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали суду складений 19.04.2021 року.

Суддя -