Ухвала

19 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 310/3811/17

провадження № 61-5572ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунальної установи «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунальної установи «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я, в якій посилаючись на те, що з 02 липня 2014 року по серпень 2017 року, з урахуванням недоплати до посадового окладу в розмірі 45%, заборгованість не донарахованого підвищення складає 56 476,80 грн, просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не підвищення їй посадового окладу на 45 % у зв`язку з обійманням посади лікаря-інфекціоніста та завідувача кабінету «Довіра» з 02 липня 2014 року по серпень 2017 року (включно) та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити заборгованість в розмірі 56 476,80 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано протиправною бездіяльність Комунальної установи «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я щодо не нарахування та не підвищення ОСОБА_1 посадового окладу на 45 відсотків в зв`язку з обійманням посади лікаря-інфекціоніста та завідувача кабінету «Довіра» з 02 липня 2014 року по серпень 2017 року (включно) та зобов`язати Комунальну установу «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я нарахувати і виплатити ОСОБА_1 заборгованість за період з 02 липня 2014 року по червень 2017 року включно у розмірі 56 476,80 грн з утриманням податків та зборів.

У березні 2021 року Комунальна установа «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду,рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі, спір у якій виник з трудових відносин, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Отже, зазначена справа є справою незначної складності, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справою, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунальної установи «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Андріївська центральна районна лікарня Бердянської районної ради» Міністерства охорони здоров`я про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат