КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 757/10825/20-ц

провадження № 22-ц/824/6504/2021

14 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про припинення договору іпотеки та зняття обтяжень,за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Самчук Мирини Валеріївни на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року у складі судді Бусик О. Л.,

встановив:

05.03.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якому просила визнати припиненим іпотечний договір №02-10/1052 від 26 березня 2008 року, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І. П. за реєстраційним №1142, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ; зняти заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису обтяження: 34703182, в зв`язку з укладенням іпотечного договору №02-10/1052 від 26 березня 2008 року та вилучити запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилалася на ті підстави, що 26.03.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 10-29/5973 та іпотечний договір №02-10/1052, предметом якого є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , власником якої є позивач.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року (справа №757/44585/15-ц) ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки основне зобов`язання фактично є припиненим, то і зобов`язання ОСОБА_1 у вигляді іпотеки перед відповідачем також повинно бути припиненим.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,

фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк».

З інформаційної довідки № 200795005 вбачається, що 17.12.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С. прийнято рішення про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер:50284704, відомості про іпотекодержателя змінено з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк».

Незаконне утримання в іпотеці нерухомого майна є посяганням на її права та законні інтереси щодо вільного володіння, користування, та розпорядження належним їй на праві власності майном.

17.11.2020 ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , та заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з вказаним нерухомим майном.

Заява обґрунтована тим, що відповідач постійно погрожує тим, що здійснить реєстрацію права власності на предмет іпотеки відповідно до статті 4 іпотечного договору №02-10/1052 від 26 березня 2008 року. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем та розпорядження предметом іпотеки, що призведе до істотного ускладнення та унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушеного права позивача, за захистом якого вона звернулась до суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Самчук М. В. просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року та постановити нове рішення про задоволення заяви. Витрати на сплату судового збору покласти на відповідача.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та необ`єктивним.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову через 20 днів з надходження її до суду, постановлену ухвалу позивачу не надіслав, чим порушив приписи ч. 1 ст. 153, ч. 5 ст.272 ЦПК України.

Крім цього, суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, не зазначивши, яким вимогам законодавства суперечить вжиття заходів забезпечення позову.

Позиція суду першої інстанції щодо передчасності у застосуванні заходів забезпечення позову є необґрунтованою, оскільки мета забезпечення позову полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду.

Вважає, що незабезпечення позову призведе до того, що AT «Альфа-Банк» може безперешкодно розпоряджатися єдиним житлом позивача, відчужити його на користь третіх осіб та виселити ОСОБА_1 та її сім`ю з житла, що призведе до неможливості виконання рішення суду у вказаній справі в разі його задоволення.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Самчук М. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається зі змісту поданої заяви, остання містить вимогу про накладення арешту та заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії зі спірним нерухомим майном, що належить позивачу.

Разом з тим, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 лютого 2021 року (справа №755/5333/20).

Забезпечення позову в цій справі шляхом накладення арешту на квартиру позивача та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири, яка перебуває в іпотеці банку, не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права щодо строку розгляду поданої заяви та надіслання її копії заявнику не може слугувати достатньою підставою для скасування ухваленого по справі рішення.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала про відмову в забезпечення позову постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самчук Мирини Валеріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк