Єдиний унікальний номер судової справи: 484/3691/20
Провадження № 22-ц/812/816/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

19 квітня 2021 року м. Миколаїв Справа № 484/3691/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Фортуни Т.Ю., у приміщенні цього суду, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

26 жовтня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг та отримання кредитної картки 13 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач своїм підписом підтвердив згоду, що підписана ним анкета-заява про приєднання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає Договір про надання банківських послуг.

Банком було відкрито картковий рахунок та видано ОСОБА_1 кредитну картку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 09 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 122 509 грн. 47 коп., з яких: 73512 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, що складає заборгованість за простроченим тілом кредиту, 25 687 грн. 76 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та 23 309 грн. 19 коп. пені.

Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2021 року позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в сумі 25 471 грн. 32 коп., з яких 24 770 грн. 35 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 700 грн. 97 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Також з відповідача на користь Банку стягнуто 437, 01 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стягненню з відповідача підлягає лише 24 770 грн. 35 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 700 грн. 97 коп. відсотків, які обраховані судом відповідно до норм закону виходячи з розміру 3%, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо розміру процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання та пені.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недоведеність кредитних зобов`язань та недосягнення згоди щодо всіх умов кредитування, є помилковим.

Зазначав, що судом не враховано, що відповідач підписав окрім заяви-анкети, паспорт споживчого кредиту, в якому, серед іншого, зазначено розмір процентної ставки (84%), що застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту. Крім того вказував, що судом першої інстанції невірно обрахована сума заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка дорівнює 31 490 грн.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка містить позначення, що позичальник згодний з тим, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають Договір надання банківських послуг. Позичальник зобов`язувався самостійно знайомитись зі змінами Умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті банка www.privatbank.ua. (а.с. 15). При цьому в анкеті-заяві ОСОБА_1 відсутні відомості про вид платіжної картки, розмір кредиту (кредитного ліміту), процентної ставки, а також не зазначені види відповідальності за порушення умов кредитування (неустойка).

Для обслуговування договору позивач видавав відповідачу дві кредитні картки зі строком дії до липня 2018 року та до квітня 2021 року (а.с. 13). 14 травня 2016 року Банком був встановлений кредитний ліміт 500 грн., який згодом збільшувався та в останнє, 14 грудня 2017 року, був збільшений до 25 390 грн. (а.с. 14).

За розрахунком Банку станом на 09 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 122 509 грн. 47 коп., з яких: 73 512 грн. 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту, що складає заборгованість за простроченим тілом кредиту, 25 687 грн. 76 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та 23309 грн. 19 коп. пені (а.с. 6-12).

АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, у позовній заяві посилався на п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг (в редакції від 01 березня 2019 року), відповідно до якого в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86.4 % - для картки «Універсальна», 84.0% - для картки «Універсальна голд».

Задовольняючи позов частково, суд встановив, що за період з 02 жовтня 2017 року по 01 березня 2020 року відповідач здійснив витрати та зняття готівки на суму 330 185 грн. 41 коп., а поповнив картковий рахунок на суму 305 415 грн. 06 коп., а тому заборгованість по тілу кредиту складає 24 770 грн. 35 коп. Крім того, суд дійшов висновку, що, оскільки позивачем не доведено узгодження сторонами відповідно до статті 625 ЦК України розміру процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, то розмір процентів має бути обраховано відповідно до закону, а саме 3%, що складає 700 грн. 97 коп. Інші умови кредитування, а саме умови відповідальності позичальника (пеню), позивач не довів.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк надав витяги з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (далі - Умови) та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 18, 19-43), які не містять підпису позичальника ОСОБА_1 .

При цьому в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці витяги з Умов та Тарифів, додані до позовної заяви, надавалися відповідачу для ознайомлення та узгодження, а також, що саме така редакція цих Умов та Тарифів, що постійно змінювалась банком, діяла на час укладення кредитної угоди.

Роздруківка із сайту позивача, як доказ, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Тому надані банком докази на підтвердження узгодженості всіх істотних умов кредитування, а саме витяги з Умов та Тарифів не можуть вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил частини 1 статті 634 ЦК щодо змісту договору приєднання.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору (у формі сплати процентів), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та відповідає загальним засадам та принципам цивільного судочинства - верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах.

Щодо застосування статті 625 ЦК України, положеннями якої банк обґрунтовує свої позовні вимоги щодо стягнення процентів, колегія виходить з наступного.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Апеляційний суд не може погодитись з твердженням АТ КБ «ПриватБанк» щодо наявності підстав для задоволення позову в частині розміру процентної ставки (84%), що застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту з посиланням на Паспорт споживчого кредиту, який має підпис відповідача.

Зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Крім того, зазначений паспорт підписаний ОСОБА_1 лише 09 січня 2019 року та в ньому вказано, що інформація, яка зазначена зберігає чинність та є актуальною до 24 січня 2019 року, тобто 15 днів.

До того ж, як встановлено, заява анкета, що підписана ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за тілом кредиту та відсотків, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, виходячи з розміру, який встановлений законом, є правильним.

Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом невірно визначений розмір заборгованості за тілом простроченого кредиту, а відповідно і трьох відсотків річних.

Так, з розрахунку, який наданий Банком апеляційному суду на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо невірного визначення розміру заборгованості за тілом кредиту, вбачається, що відповідачем здійснено витрати кредитних коштів на суму 238 688 грн. 54 коп., а сума погашення за наданим кредитом складає 207 198 грн. 01 коп. Заборгованість за тілом кредиту складає 31 490 грн. 53 коп. Крім того, в розрахунку Банку зазначені проценти, які нараховані згідно ст. 625 ЦК України на вказану суму заборгованості за тілом кредиту виходячи з трьох процентів річних та складають 902 грн. 73 коп.

Колегія суддів вважає, що наданий розрахунок заслуговує на увагу, оскільки він узгоджується з доданою до позовної заяви випискою за договором №б/н станом на 11 вересня 2020 року. Оскільки борг у сумі 31 490 грн. 53 коп. не було погашено, нарахування процентів за статтею 625 ЦК України є правомірним, виходячи з трьох процентів річних, як то передбачено у нормі даної статті, а не у розрахунку банку (84% річних), оскільки вказані проценти належним чином з позичальником погоджені не були.

У зв`язку з цим, рішення суду в частині задоволених позовних вимог відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає зміні.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (26,44%) також підлягає зміні судове рішення і в частині розподілу судових витрат. З відповідача на користь позивача підлягає пропорційно до задоволених вимог стягненню 1 389 грн. 42 коп. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгір`є Первомайського району Миколаївської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299), заборгованість за кредитним договором б/н від 13 грудня 2010 року станом на 09 вересня 2020 року в сумі 32 393 (тридцять дві тисячі триста дев`яносто три) грн. 26 коп., з яких: 31 490 грн. 53 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 902 грн. 73 коп. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Підгір`є Первомайського району Миколаївської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299), 1 389 (одна тисяча триста вісімдесят дев`ять) грн. 42 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.