Провадження № 2/344/2126/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.,

секретаря Довганич А.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

18.11.2019 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року, згідно з яким АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 44869.50 грн. на термін до 20.04.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.08.2019 року має заборгованість в розмірі 271 555,27 гривень, яка складається: 18771,25 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 42998,84 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2520,00 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 207265,18 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На підставі наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року в розмірі 271 555, 27 гривень та судові витрати.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.05.2020 року позовні вимоги задоволено частково.

25.01.2021 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення суду від 25.05.2020 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2021 року поновлено пропущений строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду, заяву задоволено та заочне рішення від 25.05.2020 року скасовано, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

01.03.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про застосування строку позовної давності. Заяву мотивовано тим, що позивач звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року, згідно з яким АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 44869.50 грн. на термін до 20.04.2011 року. Посилання позивача у позовній заяві, що ним не вживались заходи досудового регулювання не відповідає дійсності, оскільки у 2009 році позивачем було вилучено заставне майно - автомобіль марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Як пояснили відповідачу представники АТ КБ «Приватбанк» транспортний засіб вилучений як заставне майно за договором застави від 20.04.2006 року. У 2014 році позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду про звільнення майна з під арешту. 07 травня 2014 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду ( цивільна справа № 344/19342/14-ц) позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено та знято арешт з транспортного засобу марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Івано-Франківським МРЕВ 19.04.2006 року. Таким чином, звертаючись до суду про зняття арешту з автомобіля відповідача , позивач мав намір відчужити заставне майно у погашення заборгованості за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року. Враховуючи наведені обставини просив відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язка з пропуском ним строку позовної давності.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області витребувано з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» належним чином завірені копії наступних документів: договору застави від 20.04.2006 року транспортного засобу марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Івано-Франківським МРЕВ 19.04.2006 року; акту вилучення (виїмки) у ОСОБА_1 транспортного засобу марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

02.04.2021 року на виконання вказаної ухвали суду надано копії відповідних документів.

07.04.2021 року представником позивача надано відзив на заяву про застосування позовної давності. З вказаної відповіді вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Також зазначає, що Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № IFI0АN00020004. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Зазначають, що внаслідок прострочення сплати, що чітко вбачається з розрахунку та виписки по рахунку, за кредитним договором ОСОБА_1 передав Банку автомобіль ВАЗ 06 року випуску синього кольору держ. номер НОМЕР_1 , про що надають відповідний акт. Щодо наявності рішення про звернення стягнення на предмет застави. Вказують, що 07.11.2011 року Івано-Франківським міським судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ 06 року випуску. На сьогоднішній день Банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, але враховуючи те, що Відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, Банк змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним Договором. Зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту. Таким чином, раніше винесене рішення суду про звернення стягнення не позбавляє Відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з умовами кредитного договору та зовсім не суперечить положенням постанови Великої палати Верховного суду по справі № 444/9519/12 та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п.5.1 договору договір діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 11.11.2019 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

07.04.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано клопотання про витребування доказів, яке він просив відповідно до заяви від 15.04.2021 року не розглядати

13.07.2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано письмові пояснення. Зазначає, що відповідно до п. 15.8. цього договору, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. 21.09.2007 року автомобіль марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 вилучений АТ КБ «Приватбанк» з метою подальшої реалізації та поміщений на автостоянку по вул. Січових Стрільців в м. Івано-Франківську, про що складено акт прийняття транспортного засобу на зберігання, який витребувано судом та знаходиться в матеріалах справи. Оскільки відповідач у встановлений у кредитному договорі термін не повернув кредитні кошти, позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.11.2011 року задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Івано-Франківським МРЕВ 19.04.2006 року, шляхом продажу з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу предмету застави будь-яким способом з іншою особою покупцем у порядку встановленому ЗУ "Про заставу". Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07.11.2011 року в даному рішенні виправлено описку та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу предмету застави будь-яким способом з іншою особою покупцем у порядку встановленому ЗУ "Про заставу». Позивач скористався своїм правом звернення стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу на праві власності, і який позивач вилучив для задоволення своїх вимог. Проте на протязі десяти років не вжив заходів до його реалізації для забезпечення погашення заборгованості, а в 2019 році звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, приховавши той факт, що у нього знаходиться предмет застави - автомобіль ВАЗ 210990-20. Ухилення позивача від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов`язання, та призводить до прострочення кредитора. Вказує також, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явився, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення вимог позову заперечили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.04.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № IFI0АN00020004.

Згідно договору Банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 20.04.2011 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 44 869,50 гривень, для купівлі автомобіля, а також у розмірі 8 869,50 гривень на сплату страхових платежів, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримавши кошти зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку встановленому кредитним договором.

Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.

Укладеним між сторонами договором № IFI0АN00020004 передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Так, згідно з умовами п.1.1 вказаного кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти готівкою через касу на строк з до 20.04.2011р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 44 869,50 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 8 869,50 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту,комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. Періодом сплати вважати з «20» по «25» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен був надавати ПриватБанку кошти (щомісячний платіж) у сумі 945,78 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором, що складався із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом 2.3.1. кредитного договору встановлено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долару США до гривні більш ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).

Відповідно до копії Договору застави автотранспорту від 20.04.2006 року укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», за цим договором заставою забезпечується виконання зобов`язань Заставодавця, що випливають з кредитного договору від 20.04.2006 року №IFI0АN00020004.

Відповідно до пункту 3 вказаного Договору застави, максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, складає 124494,00 грн.

Відповідно до п. 6 вказаного Договору застави, в забезпечення виконання Заставодавцем зобов`язань за Кредитним договором Заставодавець надав в заставу наступний автотранспорт: ВАЗ 210990-20,2006 року випуску, синього кольору, належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Івано-Франківським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС 19.04.2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку із порушенням ОСОБА_1 виконання зобов`язань за кредитним договором від 20 квітня 2006 року відповідач станом на 20.08.2019 року має заборгованість у розмірі 271 555,27 гривень, яка складається:

18771,25 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

42998,84 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

2520,00 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

207265,18 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до копії «Акту приєма на хранение, на охраняемую стоянку ПриватБанк автомобіля заемщика ОСОБА_1 від 21.09.2007 року», автомобіль ВАЗ 210990-20,2006 року випуску, синього кольору, належить Заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Івано-Франківським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС 19.04.2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічний паспорт та 1 комплект ключів переданий працівникам банку. В даному Акті також зазначено, що «Автомобиль передал и поручаю ПриватБанку передать його на реализацию по цене ______и направить вырученные средства на погашением задолженясти в случие невыполненяя мной обязательства перед ПриватБанком до «___»____200_г. Акт від 21.09.2007 року містить підпис ОСОБА_1 та працівника банку.

Як відповідачем так і представником позивача у письмових поясненнях вказується, що Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.11.2011 року задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Івано-Франківським МРЕВ 19.04.2006 року. Сторонами вказаний факт не заперечується та визнається, а тому доказуванню не підлягає відповідно до ст. 82 ЦПК України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, договір поруки, застави (ст.ст.553, 574, 1054 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України).

За змістом ст.ст.546, 547, 572 ЦК України, ст.ст.1, 13 Закону України «Про заставу» виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Нормою ст.589 ЦК України, ст.19 Закону України «Про заставу» визначено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Положеннями ст.590 ЦК України, ст.20 Закону України «Про заставу», ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення даного позову. Правова позиція суду, покладена в основу вказаного висновку, ґрунтується на тому, що підставою для стягнення заборгованості є доведення перед судом позивачем фактів наявності та розміру кредитної заборгованості, чого в ході розгляду справи позивачем здійснено не було, навпаки, судом з`ясована низка обставин, які ставлять під сумнів достовірність заявленого позивачем як розміру, так і наявності кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_1 . Так, в судовому засіданні судом з`ясовано про наявність заочного рішення Івано-Франківського міського суду ( цивільна справа № 344/19342/14-ц) від 07 травня 2014 року, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено та знято арешт з транспортного засобу марки ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого Івано-Франківським МРЕВ 19.04.2006 року. Таким чином, звертаючись до суду про зняття арешту з автомобіля відповідача , позивач мав намір відчужити заставне майно у погашення заборгованості за кредитним договором № IFI0АN00020004 від 20.04.2006 року. Як вказує сам позивач на сьогоднішній день Банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, однак підтверджень вказаного суду не надано. Отримавши це рішення у 2014 році ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично без будь-яких поважних причин затягнув на декілька років погашення наявної на час ухвалення вказаного заочного рішення суду кредитної заборгованості ОСОБА_1 за рахунок вилученого в нього ще 21.09.2007 року заставного майна, продовжуючи при цьому весь час своїх зволікань нараховувати борг позичальнику. За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах цивільної справи, що слухається, відсутні дані щодо актуальної вартості предмета застави на той же час, в суду відсутні будь-які підстави вважати обґрунтованим і доведеним як заявлений позивачем розмір кредитної заборгованості позичальника, так і сам факт наявності такої заборгованості у позичальника. При цьому, не надано суду доказів, яка дозволяють суду підтвердити обґрунтованість нарахувань кредитної заборгованості за період зволікання позивача з реалізацією наданого заочним рішенням суду права на продаж предмета застави та погашення за його рахунок кредитної заборгованості, адже очевидним є те, що вартість автомобіля з плином часу лише зменшувалась.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 525, 526, 530, 546, 547, 553, 554, 559, 572, 589, 590, 610-612 629, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 13, 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», 2, 10, 12, 13, 49, 76-81,89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19 квітня 2021 року.

Суддя Ковалюк І.П.