КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3228/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем 23.01.2010 року було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_4 .

Вказала, що відповідач постійно проживає у Росії, не виконує покладені на нього обов`язки по утриманню дитини, позивач самостійно здійснює виховання та утримує спільну з відповідачем дитину. Спроби домовитися про виконання батьком своїх обов`язків щодо виховання та утримування доньки у позасудовому пордяку позитивного результату не принесли.

Зазначила, що відповідач є працездатною особою, не має на утриманні непрацездатних батьків, відомості щодо його працевлаштування у неї відсутні. З урахуванням викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень 00 копійок щомісячно від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користьОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 гривень 00 копійок з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 19 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевечнківського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року у даній справі.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої доньки змінити встановивши розмір аліментів, починаючи з 19.04.2020 у розмірі 1 159,00 грн щомісячно, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що не заперечує проти стягнення аліментів з нього на утримання доньки ОСОБА_4 , проте не погоджується із розміром, визначеним судом.

Вважає, що суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів не з`ясував чи має відповідач можливість сплачувати їх у такому розмірі. Вказав, що у нього на утриманні перебуває донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За рішенням іноземного суду на утримання він сплачує аліменти у розмірі 13 787,00 рублів щомісячно. Вказав, що суд не взяв до уваги, що відповідач працює у ТОВ «Слонбук» та його дохід складає 20 000,00 рублів щомісячно, а тому він не може сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в частині його оскарження та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції вважав їх доведеними та обґрунтованими. При визначенні розміру аліментів суд врахував, що дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач є працездатним та має можливість працювати та отримувати дохід, не має інших осіб на утриманні, а тому вважав заявлену позивачем вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. на дитину з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 19 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів, погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України № 789 -Х11 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батькиабо інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до положеньст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Надання малолітній дитиніматеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Звернення позивача з позовом простягнення аліментів свідчить про те, що раніше досягнуті домовленості між сторонами щодо утримання дитини у зв`язку зрозірванням шлюбу перестали існувати.

Подальше проживання сторіну одній квартирі після розірвання шлюбу не свідчить про продовження існування домовленостей які існували між позивачем та відповідачем як батьками неповнолітньої дитини щодо її подальшого утримання.

Позивач, з метою захисту прав та інтересів дитини, скористалася своїм правом на звернення до суду з позовом про призначення аліментів в судовому порядку, вказуючи на те, що після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з нею.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що 23 січня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 15.08.2017 року, згідно якого батьками дитини є позивач та відповідач.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23.11.2011 року (справа №2-10519/2011) шлюб між ОСОБА_3 до ОСОБА_1 розірвано.

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач коштів на утримання дитини не надає.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявністьрухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платникааліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратнийрозмір прожиткового мінімуму працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.

Визначаючи розмір аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно перевірив обставин, обумовлені ст. 182 СК України, взяв до уваги як стан здоров`я і матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини і обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 ,00 гривень.

Доводи апеляційної скарги у тому, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання дитини у такому розмірі, колегія суддів відхиляє як необгрнутовані з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так представник відповідача не надав суду доказів, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини чи надавав кошти добровільно та їх суми, а судом встановлено, що відповідач не приймає участь в забезпеченні дитини, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку, з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто 19.04.2019 року.

Частиною 2 статті 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частина 4 статті 83 ЦПК України визначає, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначав, що не має можливості подати суду докази у підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Посилаючись як на підставу зміни розміру аліментів апелянт зазначив, що ним було подано до суду першої інстанції докази на підтвердження наявності у нього на утриманні ііншої дитини.

Колегя суддів зауважує, що такі докази були подані стороною відповідача у розпорядження суду разом із заявою про перегляд заочного рішення у даній справі. При цьому ні відповідач, ні його представник не вказали підстави неможливості подати такі докази до суду першої інстанції у визначений законом строк до початку розгляду справи по суті спору, ураховуючи ту обставину, що представник позивача був належним чином повідомлений про розгляд судом справи про стягнення з його довірителя аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 . Проте, представник відповідча таких доказів суду не подав, натомість просив суд першої інстанції відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість у іншому судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку таким доказам відповідача та обгрунтовано не взяв їх до уваги під час вирішення питання про перегляд заочного рішення, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження та довідки з місця роботи про дохід відповідача, яка підписана ним же, оскільки представник на пропозицію суду надати інформацію про доходи відповідача задекларовані фіскальними органами не надав такої інформації, як і про його майновий стан (наявність рухомого та нерухомого майна), та відповідно суд має сумнів що при наявності доходу в розмірі 20 000,00 російських рублів та сплаті аліментів в сумі 13 787,00 російських рублів відповідач не має іншого доходу та в довідці про доходи зазначений реальний розмір його доходів, враховуючи що ТОВ «Слонбук», генеральним директором якого є відповідач має такий вид економічної діяльності як - розробка комп`ютерного програмного забезпечення.

Коегія суддів зауважує наступне.

Частини 1, 2 статті 184 СК України виписана законодавцем таким чином, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак, згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, у даному випадку, не погоджуючись із визначеним судом розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 гривень 00 копійок з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 19 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_1 не позбавленйи можливості звернутися до суду із відповідним позовом про зміну (зменшення) розміру стягнутих за рішенням суду аліментів, із зазначенням підстав для такої зміни розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у зменшені розміру аліментів, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів достатні мотиви з яких прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, дав вірну оцінку запереченням відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення першої інстанції в частині його перегляду апеляційним судом відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині його перегляду залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк