печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.

справа № 757/59416/19-ц

учасники справи

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: ОСОБА_2

відповідач 2: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним, вчиненим для приховання правочину купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця,

представник відповідача 1 - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернуdся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування від 03.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , удаваним та вчиненим для приховання правочину купівлі-продажу, а також просив відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України перевести на нього права та обов`язки відповідача ОСОБА_2 щодо 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 або повернути права та обов`язки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та забезпечити переважне право за позивачем щодо викупу 1/2 частки вказаної квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи з 2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач 2 ОСОБА_3 були співвласниками часткової нерухомої власності, а саме квартири АДРЕСА_1 та кожен з них володів 1/2 квартири, не виділеною в натурі часткою. 03.11.2018 року в порушення ч. 1 ст. 362 ЦК України відповідач 2 ОСОБА_3 продала свої 1/2 частку квартири ОСОБА_2 за невідому вартість, приховавши цей продаж договором дарування аби обійти переважне право позивача перед іншими особами на купівлю її частки. При цьому, ОСОБА_2 не є родичем ОСОБА_3 , а орієнтовна ринкова ціна 1/2 частки вказаної квартири приблизно становить 150 000 доларів США. Тому, позивач вважає, що договір дарування від 03.11.2018 року підлягає визнанню удаваним на підставі ст. 235 ЦК України.

Ухвалою суду від 08.11.2019 року позов залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків, а саме для викладу позовної заяви державною мовою - українською мовою, зазначення переліку документів та інших доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою; надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, надання квитанції про сплату судового збору на суму 768 грн. 40 коп. чи документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також надання копії позовної заяви для відповідача (т. 1 а.с. 6).

Після усунення недоліків (т. 1 а.с.18-21) ухвалою суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження (т. 1 а.с. 15).

Ухвалою суду від 16.12.2019 року звільнено позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору (т. 1 а.с.16).

20.01.2020 року від представника відповідача 1 ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого допустимих письмових доказів на спростування факту укладення договору дарування, як і на підтвердження укладення сторони правочину саме договору купівлі-продажу, суду не надано та під час судового розгляду не встановлено, що за укладеним відповідачами договором були передані будь-які грошові кошти. Крім того, ані протокол допиту ОСОБА_2 від 17.04.2019 року, ані відеозапис з відеокамери поліцейського не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт приховування укладення договору купівлі-продажу частки спірної квартири шляхом укладення договору дарування. Також зазначила, що позивачем не надано доказів, що він не надавав згоду як інший співвласник квартири на укладення договору купівлі-продажу. Таким чином, позов є безпідставним та необґрунтованим, між відповідачами правомірно було укладено договір дарування від 03.11.2018 року без жодного умислу приховування іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу (т. 1 а.с. 23-27).

Ухвалою суду від 24.07.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка М.О. усі копії документів, на підставі яких було здійснено нотаріальне посвідчення договору дарування 1 / 2 частки квартири АДРЕСА_1 03.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та який зареєстровано в реєстрі за № 2356 (т. 1 а.с. 64).

Ухвалою суду від 17.09.2020 року повторно витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенка М.О. усі копії документів, на підставі яких було здійснено нотаріальне посвідчення договору дарування 1 / 2 частки квартири АДРЕСА_1 03.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та який зареєстровано в реєстрі за № 2356 (т. 1 а.с. 69).

На виконання ухвали суду 24.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. надано належним чином завірені копії документів, на підставі яких було здійснено нотаріальне посвідчення договору дарування 1 / 2 частки квартири АДРЕСА_1 03.11.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та який зареєстровано в реєстрі за № 2356 (т. 1 а.с.72-144).

Ухвалою суду від 13.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.02.2021 року (т. 1 а.с. 148).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала за обставин, наведених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач 2- ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі. Тому суд розглянув справу у її відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача 1 - ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6-588 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. 07.03.2012 року, зареєстрованого у реєстрі за № 725, спадкоємцями майна ОСОБА_5 , 1924 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , на 1/2 частку, син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , на 1/2 частку.

Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району 04.11.1993 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 04.11.1993 року за № 2701, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15.11.1993 року за № 7564.

Свідоцтво про право власності на спадщину на 1/4 частку квартири видано ОСОБА_3

Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири ще не видано (т.1 а.с. 96).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6-589 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В., спадкоємцями майна ОСОБА_7 , 1923 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , на 1/2 частку, син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , на 1/2 частку.

Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району 04.11.1993 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 04.11.1993 року за № 2701, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15.11.1993 року за № 7564.

Свідоцтво про право власності на спадщину на 1/4 частку квартири видано ОСОБА_3

Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири ще не видано (т. 1 а.с. 100).

03.11.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/2 квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_2 (обдаровувана) прийняла в дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 73-75). Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2356, що також підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави (т. 1 а.с. 76).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 від 01.11.2018 року ринкова вартість спірної квартири становить 4 720 250 грн. 00 коп. та ринкова вартість 1/2 частки квартири складає 1 142 506 грн.00 коп. (т. 1 а.с. 106-135).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Згідно з ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Таким чином, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 761/12145/17 (провадження № 61-11495св19), від 14 серпня 2019 року у справі № 369/11750/15-ц (провадження № 61-21383св18).

Обгрунтовуючи позов про визнання договору дарування удаваним на підставі ст. 235 ЦК України, ОСОБА_1 посилається на те, що договір дарування було вчинено, щоб приховати договір купівлі-продажу, який сторони вчинили насправді з метою приховування цього правочину та позбавлення його переважного права на купівлю частки квартири, яка є предметом оспорюваного договору.

Як вбачається зі змісту п. 10 спірного договору сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними або обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Будь-які попередні домовленості, що мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_3 мала на меті приховати продаж належній їй частки квартири шляхом її дарування, оскільки позивачем не надано доказів наявності волі сторін договору, спрямованої на укладення договору купівлі-продажу, та доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів за фактично відчужену 1/2 частку спірної квартири.

Також є безпідставними доводи позивача ОСОБА_1 про те, що договором дарування було порушене його переважне право на купівлю частки у спільній частковій власності, передбачене ст. 362 ЦК України, оскільки переважне право перед іншими особами на купівлю частки майна, яке знаходиться у спільні власності, з`являється у співвласника тільки тоді, коли мова йде про продаж майна. У даній же справі 1/2 частки квартири була не продана, а подарована відповідно до договору дарування від 03.11.2018 року. Тому, на зазначені правовідносини положення ст. 362 ЦК України не поширюються.

Крім того, позивач не є стороною спірного договору дарування від 03.11.2018 року.

Суд не бере до уваги доводи позивача з посиланням як на доказ протокол допиту ОСОБА_2 від 17.04.2019 року та відеозапис з відеокамери поліціанта щодо підтвердження факту укладення 03.11.2018 року між відповідачами саме договору купівлі-продажу частини квартири, а не договору дарування, оскільки не надані суду та відсутні підстави вважати їх достовірними доказами, оскільки ч .6 ст. 81 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, позивач не обґрунтував удаваності договору дарування 1/2 частки квартири від 03.11.2018 року з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля сторін договору була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного правочину удаваним.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово (зокрема у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17) звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позивачем не доведено, які саме його права або інтереси порушені, невизнані або оспорені відповідачами, і що саме задоволення позову про визнання договору дарування 1/2 частки квартири від 03.11.2018 року удаваним призведе до поновлення конкретного порушеного права позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 15, 16, 202, 203, 235, 627, 638, 655, 362, 717 ЦК України та ст. 4, 12, 13, 15,19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним, вчиненим для приховання правочину купівлі-продажу, переведення прав та обов`язків покупця - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач 1: ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

відповідач 2: ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя О.В.Батрин