Справа № 669/1087/20
Провадження № 2/685/102/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування

встановив:

представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення від спадкування, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Колісець Теофіпольського району померла ОСОБА_4 . Перед смертю вона склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу - ОСОБА_1 , який є її онуком. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернувся до Теофіпольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом і нотаріусом заведено спадкову справу. Позивач є сином ОСОБА_6 , яка є дочкою померлої ОСОБА_4 , тобто позивач є онуком ОСОБА_4 . Також, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, як непрацездатний спадкоємець за законом звернувся ОСОБА_3 , який є сином померлої ОСОБА_4 . Зазначає, що відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з метою поліпшити свій майновий стан за рахунок позивача. Вважає, що відповідач підлягає усуненню від спадкування, оскільки не допомагав своїй матері, не утримував її і не доглядав за нею коли вона потребувала сторонньої допомоги у зв`язку із похилим віком та безпорадним станом. ОСОБА_3 з 1980 року не проживав у с. Колісець в господарстві матері, його брат ОСОБА_7 2002 року вибув у Російську Федерацію. З 2002 року по день смерті ОСОБА_4 проживала одиноко. ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_8 протягом дев`яти років до дня смерті доглядали за ОСОБА_4 і позивач здійснив її поховання. На підставі викладеного, просить усунути ОСОБА_3 від спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він був сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 він разом з нею не проживав, бо працював і зареєстрований у смт Білогір?ї, однак постійно її відвідував, привозив продукти харчування, дарував речі. Перед смертю він також був у матері, 11.12.2017 року поїхав додому переодягнутися, та приїхав до матері і застав її ще живою. Дійсно, він не обробляв матері городу, бо його обробляв позивач і забирав урожай, однак він, приїжджаючи в гості, прибирав подвір?я та порався по господарству. Перед смертю мати вже була лежачою, однак білизну міняла та мила мітір його сестра - мати позивача. Також додав, що мати отримувала пенсію та користувалася пільгами на комунальні послуги, майже до смерті була здатна доглядати себе сама. Вважає позов безпідставним та просить у його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1,2 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 92 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до заповіту від 12 грудня 2017 року, який посвідчений секретарем Ільковецької сільської ради Андрійчук О.З. та зареєстрований в реєстрі за №22, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 все своє майно,. ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про одруження. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та довідки державного нотаріуса від 19.06.2020 після смерті ОСОБА_4 державним нотаріусом заведено спадкову справу №295/2017, із заявами про прийняття спадщини 20.12.2017 року звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження відповідач у справі ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 . Згідно з довідками Ільковецької сільради від 21.09.2020, 19.06.2020, 08.07.2020 ОСОБА_4 до дня смерті була зареєстрована та проживала одиноко за адресою АДРЕСА_1 , протягом 9 років до смерті доглядав її та поховав її внук ОСОБА_1 .

Зі змісту показів свідків в судовому засіданні ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 встановлено, що відповідач кожного року кілька разів на рік приїжджав до своєї матері ОСОБА_4 , та залишався на кілька днів, по господарству ОСОБА_4 допомагали позивач з дружиною, вони обробляли город та забирали урожай собі, підбілювали будинок, купували продукти харчування. Спадкодавиця була доглянута, чистенька, в хаті та на подвір?ї було прибрано. ОСОБА_4 отримувала пенсію, гроші зберігала вдома та розпоряджалася нею сама, вона давала гроші позивачу чи його дружині, щоб ті купили їй продукти харчування. ОСОБА_4 чекала свого сина ОСОБА_7 , коли він приїжджав то завжди давала йому подарунки - продукти харчування, однак хотіла, щоб він приїжджав до неї частіше та на довше у неї залишався. ОСОБА_4 до самої смерті була при пам?яті, однак за кілька тижнів до смерті вже не могла вставати з постелі, в цей час її обходила дочка - мати позивача, яка як жінка, мила свою маму та прибирала за нею.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; - перебування спадкодавця в безпорадному стані; - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. ВС зазначав, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц, постанова ВС від 17.10.2018 у справі № 727/3905/16-ц).

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що твердження позивача про належне здійснення ним постійного догляду та допомоги своїй бабусі ОСОБА_4 виключає перебування її у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі відповідача. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідача за матеріальною допомогою та того, що допомоги, яку надавав позивач було недостатньо і спадкодавець потребувала додаткової постійної допомоги саме від відповідача. Претензії матері до відповідача носили ознаку моральних страждань через те, що відповідач недостатньо часто приїжджав до матері та не приділяв їй уваги, але матеріального забезпечення від відповідача спадкодавець не потребувала.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів наявності підстав усунення відповідача від спадкування , передбачених ч.2 5 ст 1224 ЦК України, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 1224 ЦК України, ст.12, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, районний суд

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий