ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року

м.Харків

Справа №646/2056/20

Провадження №22-ц/818/1640/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: Харківська місцева прокуратура №5 Харківської області,

Відповідач 1: Харківська міська рада,

Відповідач 2: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області Лесенко Олексія Сергійовича на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2020 року, постановлену суддею Янцовською Т.М., -

у цивільній справі за позовом про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року керівник Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області Лесенко О.С. звернувся до суду з позовною заявою, в порядку ст.ст.56, 175 ЦПК України, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки, в якій просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 14 Додатку 1 до рішення 26 сесії Харківської міської ради Харківської області 7 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» №1547/19 від 17 квітня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку (кадастровим номером :03:011:0191) по АДРЕСА_1 , за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 0,5430 га для обслуговування нежитлових будівель літ.«Б-1», літ.«Ж-1»;

- визнати недійсним договору оренди земельної ділянки від 18 грудня 2019 року з кадастровим номером :03:011:0191, по АДРЕСА_1 ,

площею 0,5430 га, укладений між Харківською міською радою Харківської області та ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути, а Харківську міську раду прийняту спірну земельну ділянку (а.с.2-19).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено. Позовну заяву керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області Лесенко О.С. до Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на прокурора покладено обов`язок попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Прокурором не надано достатніх доказів про відсутність суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а тому відсутні підстави представництва інтересів держави в суді, передбачені статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», що у свою чергу створює конфлікт повноважень органів прокуратури з повноваженнями органів місцевого самоврядування. А тому, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, керівник Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області Лесенко О.С.звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, здійснити перерозподіл судових витрат у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги в частині наявності права звернення з позовом посилається на ч.4 ст.56 ЦПК України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», а також численні положення європейського законодавства. Цитуючи рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08 квітня 1999 року зазначає, що інтереси держави є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому відбулось чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує їм загроза, обґрунтовує необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах.

Виходячи з наведеного стверджує, що у даній справі наявність інтересів держави обґрунтовується прокурором у відновленні законності при вирішенні питання щодо надання органами місцевого самоврядування у власність (користування) земельних ділянок комунальної форми власності. На даний час, органи прокуратури є єдиним суб`єктом, який наділений повноваженнями щодо захисту інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із протиправним розпорядженням органом місцевого самоврядування земельними ділянками, належними територіальній громаді.

У даному випадку порушення інтересу держави (національного, суспільного інтересу) відбулося внаслідок ігнорування органом місцевого самоврядування вимог земельного законодавства під час розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності. Звернення прокурора з даним позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо законності розпорядження земельної ділянкою, власником якої є територіальна громада міста.

Відповідачем у справі Харківською міською радою подано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити ухвалу без змін, посилаючись на те, що повноважними органами у питаннях комунальної власності виступають органи місцевого самоврядування до яких належить Харківська міська рада, що спростовує твердження прокурора. Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем ХМР про намір звернутися до суду з даним позовом, що є прямим порушенням ЗУ "Про прокуратуру"..

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Прокурором не доведено достатніх доказів про відсутність суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а тому відсутні підстави представництва інтересів держави в суді, передбачені статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», що у свою чергу створює конфлікт повноважень органів прокуратури з повноваженнями органів місцевого самоврядування.

Проте, судова колегія не погоджується з наведеним висновком виходячи з такого.

Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 1311, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Судовим розглядом встановлено, що керівник Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області звернувся до суду в інтересах держави з позовом про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування представництва державних органів та звернення з позовом в інтересах держави у позовній заяві посилався на незаконні дії Харківської міської ради, що порушують інтереси держави, оскільки нею порушено встановлений чинним законодавством порядок розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності щодо надання в оренду земельну ділянку за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для обслуговування нежитлових будівель, проте станом на час звернення з цим позовом Харківською міською радою, як органом місцевого самоврядування, жодних заходів з метою повернення у комунальну власність спірної земельної ділянки не вживалося.

Відкриваючи провадження у цій справі, суд першої інстанції встановив відповідність поданої прокурором позовної заяви вимогам ЦПК України. Жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив і позовну заяву прокурора як з цих, так і з інших підстав, без руху не залишив.

Проте, суд в оскаржуваній ухвалі про залишення позову без розгляду вказав, що прокурором не доведено достатніх доказів про відсутність суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а тому відсутні підстави представництва інтересів держави в суді, передбачені статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», що у свою чергу створює конфлікт повноважень органів прокуратури з повноваженнями органів місцевого самоврядування.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки прокурор в позові і не зазначав про відсутність компетентного органу, прокурор наполягав на тому, що компетентним ораном є ХМР , яка допустила порушення внтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року, винесеною у справі №912/2385/18, провадження №12-194гс19, дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання статті 56 ЦПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор при поданні позовної заяви навів підставу для представництва інтересів територіальної громади та зазначив, що порушення порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної форми власності щодо надання в оренду земельної ділянки за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для обслуговування нежитлових будівель призводить до порушення прав територіальної громади міста Харкова (тобто навів підстави для звернення з позовом в інтересах держави).

Харківська міська рада в свою чергу є учасником спірних правовідносин, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує факт порушення державних інтересів, що судова колегія розцінює як відсутність наміру щодо їх захисту.

З огляду на це, за умов того, що позов пред"явлено і до ХМР, судова колегія вважає, що не мо же бути підставою для залишення позову прокурора без розгляду той факт, що

прокурор не повідомив про намір звернутися до суду за захистом державних інтересів компетентний орган, який в даній справі є відповідачем, а не позивачем.

Отже, відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, беручи до уваги положення п.3 ч.1 ст.379 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду від 10 грудня 2020 року підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо вимоги апеляційної скарги про перерозподіл судових витрат у справі слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за №10, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК України (що кореспондується зі ст.353 ЦПК України в чинній редакції) з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК України (ст.141 ЦПК України в чинній редакції).

Отже, у зв`язку зі скасуванням ухвали, що передбачена ст.353 ЦПК України та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, вирішення питання щодо розподілу судових витрат належить до компетенції районного суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.3 ч.1 ст.379, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області Лесенко Олексія Сергійовича задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С.С.Кругова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук

повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року