Справа № 478/493/21 Провадження № 6/478/5/2021
У Х В А Л А

19 квітня 2021 року смт.Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі, судді Томашевського О.О., ознайомившись з поданою заявою Чернишенко Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», стягувач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», боржник: ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2021 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», подана представником Чернишенко Іриною Анатоліївною, про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали заяви, приходжу до наступних висновків.

З матеріалів заяви вбачається, що її подано представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Чернишенко Іриною Анатоліївною повноваження якої не підтвердженні документально.

Так, у відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

В ухвалі від 03.02.2020 року у справі № 160/6823/19, Верховний Суд звернув увагу, що Законом №309-ІХ розширено перелік випадків самопредставництва юридичної особи і визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження - це закон, статут, положення, трудовий договір (контракт). Більше того, допуск відповідної особи до участі у справі можливий лише у випадку сукупної наявності обох цих умов. Таким чином, щоб визнати особу такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень) без додаткового уповноваження.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно ч.ч.1, 2, 4, 8 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво у судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 14.02.2018 у справі №910/22324/16 та від 13.03.2018 у справах №914/2772/16, 910/23346/16 зазначила, що чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу.

Наведені положення не порушують суть права на звернення до суду, не позбавляють осіб їх права на самопредставництво, здійснюване для юридичних осіб їх органами, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством чи статутом.

Велика палата Верховного Суду при розгляді справи № 910/23346/16 акцентувала увагу на тому, що особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заяви, заявником долучено копію наказу №36-к від 21 січня 2021 року та витяг з наказу № 01/02-2021 від 01.02.2021 року. Однак, будь-яких документів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є представником в розумінні положень ст.62 ЦПК України - до заяви про заміну сторони виконавчого провадження, не додано.

Також, надані документи не містять й обсяг повноважень, які ОСОБА_2 має право здійснювати для представництва у суді від імені довірителя.

Крім того, як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду, вказану заява було подано через систему «Електронний суд», без застосування представником власного (дійсного) електронного цифрового підпису.

Судом, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду було здійснено перевірку електронного цифрового підпису яким підписана заява, та встановлено, що його власник невідомий. Сертифікат за допомогою якого було здійснено підписання позовної заяви є не чинним (при перевірці за протоколом OCSP).

Відповідно до положень ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів встановлює Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» N851-IV від 22.05.2003 року (далі - Закон N851-IV).

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону N851-IV електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Частиною 1 ст. 7 вказаного Закону встановлено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що електронний документ має силу оригіналу документу лише за наявності електронного цифрового підпису автора.

Відповідно п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Таким чином, оскільки представник заявника ОСОБА_2 не надала документів, які б підтверджували, що вона є адвокатом чи особою, що вповноважена діяти в порядку самопредставництва юридичної особи, з врахуванням того, що надіслана заява фактично не підписана заявником (відправником), містить електронний цифровий підпис (з недійсним сертифікатом) власник якого невідомий, суд, на підставі та п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України вважає за необхідне повернути заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Згідно ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повернення заяви про заміну сторони виконавчого провадження не перешкоджає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернутися із заявою, оформленою відповідно до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України за підписом керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», члена виконавчого органу, іншої особи, уповноваженої діяти від її імені товариства відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи) або подану через адвоката, з долученням до заяви свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, ордеру.

У зв`язку з наведеним, повернення заяви про заміну сторони виконавчого провадження не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, заявник має право повторного звернення до суду із заявою.

За вищенаведених обставин, приходжу до висновку, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», стягував: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку», боржник ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - слід повернути заявнику, роз`яснивши при цьому право останнього на повторне звернення із даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.58, 60, 175, 185, 258-261, 353 ЦПК України,

П о с т а н о в и в:

Заяву Чернишенко Ірини Анатоліївни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», стягувач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», боржник: ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - повернути.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_2 , що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою до суду.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 19.04.2021 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області О.О.Томашевський