Справа № 154/1944/20 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/506/21 Категорія: 84 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Осіпука В. В., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дяченка Андрія Павловича на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (далі КЕВ м. Володимир-Волинський), обґрунтовуючи вимоги тим, що він є військовослужбовцем, має вислугу у Збройних Силах України повних 29 років. Проходив військову службу на території Автономної Республіки Крим, проте після анексії був передислокованим та продовжив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (м. Луцьк), має статус внутрішньо переміщеної особи.

Позивач вказував, що з 16 серпня 1993 року він перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 для отримання житла і ним не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Зазначив, що відповідно до договору від 8 січня 2020 року йому було надано у користування житлове службове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого є КЕВ м. Володимир-Волинського. Проведеною перевіркою житловою комісією військової частини встановлено, що він потребує поліпшення житлових умов.

Позивач вказував, що 20 лютого 2020 року він звернувся з рапортом до відповідача КЕВ м. Володимир-Волинський, у якому просив виключити вказане житлове приміщення із числа службових та надати йому та членам його сім`ї для постійного проживання, аргументуючи це тим, що він має на це право на підставі ст. 47 Конституції України, згідно з якою кожному гарантується мати право на житло, а громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Крім того, він як військовослужбовець, який має вислугу на військовій службі 29 років, перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, повинен бути забезпечений разом із своєю сім`єю квартирою. На його переконання, таке забезпечення може відбутись, зокрема, шляхом виключення квартири АДРЕСА_2 , із числа службових та надання йому з членами сім`ї для постійного проживання. Проте, листом №22/461 від 26 лютого 2020 року позивач отримав відмову відповідача у виключенні квартири з числа службових.

Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною відмову КЕВ м. Володимир-Волинський, викладену у листі від 26 лютого 2020 року № 22/461 про неможливість виключення із числа службових жилого приміщення двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача, як балансоутримувача, виключити із числа службового житлове приміщення даної квартири у порядку, встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони № 380 від 31 липня 2018 року, та надати йому зазначене житлове приміщення для постійного проживання відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, від імені позивача ОСОБА_1 його представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував тієї обставини, що Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони № 380 від 31 липня 2018 року, передбачено, що жилі приміщення розподіляються між військовослужбовцями, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями та шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання. Суд у своєму рішенні безпідставно дійшов висновку, що позивачем не подано доказів того, що квартиру по АДРЕСА_1 він отримав в порядку, встановленому для отримання службового житла, передбаченому Інструкцією № 380. Суд помилково витлумачив зміст договору від 02 грудня 2019 року про надання йому в користування службового (штатно-посадового) житла. Надання штатно-посадового житла не передбачено нормативними актами. Суд помилково встановив, що спірну квартиру позивач отримав у тимчасове користування на підставі Наказу Міністерства оборони України № 40 від 31 січня 2019 року "Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України". Вважає, що вказаний Наказ не є нормативним актом, який регулює відносини у даному спорі, а є відомчим документом і розрахований на разове застосування. Термін «службове житло» передбачено законодавчими актами України і міститься в договорі від 02 грудня 2019 року, а термін «штатно-посадове», є лише відомчим терміном, яким можна користуватися в рамках міністерства, відомства. Зазначає, що в розумінні Порядку № 1081 та Інструкції № 380 між сторонами укладений Договір про надання військовослужбовцю та членам його сім`ї саме службового житла з визначеними умовами користування службовим приміщенням. Позивач покликається на те, що він є військовослужбовцем та має вислугу на військовій службі 29 років, з 16 серпня 1993 року перебуває на квартирному обліку та потребує поліпшення житлових умов, має беззаперечне право на отримання житла для постійного проживання або, за його бажанням, на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, яке гарантоване ст. 47 Конституції України та ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач КЕВ м. Володимир-Волинський, вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання, призначене ухвалою Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача у режимі відеоконференції поза межами суду, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції не відбулось.

Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Представники відповідача КЕВ м. Володимир-Волинський до участі у справі не були допущені, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 58, п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України не надали належних документів, що підтверджують їх повноваження представляти інтереси відповідача як юридичної особи.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи та причини неявки учасників справи суд апеляційної інстанції визнає неповажними.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 безперервно проходить військову службу у Збройних Силах України із 01 серпня 1990 року, що підтверджується витягом із його послужного списку, і станом на час звернення до суду його вислуга складала повних 29 років.

Цим же витягом із послужного списку підтверджується та обставина, що він із 25 жовтня 2004 року по 24 липня 2018 року проходив військову службу на посаді техніка обслуги обслуговування ЛД і ЗАПЛ, ІАС авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_2 , яка до анексії Автономної Республіки Крим у 2014 році дислокувалась у місті Севастополь, а надалі була передислокована у місто Миколаїв.

Відповідно до відміток у паспорті громадянина України позивача серії НОМЕР_3 про реєстрацію, його місце проживання в період з 04 лютого 2005 року по 15 березня 2014 року було зареєстроване у військовій частині НОМЕР_2 (м. Севастополь), а надалі до 10 вересня 2018 року він проживав та був зареєстрований у м. Миколаїв.

Довідка № 764- від 08 квітня 2019 року є підтвердженням того, що позивач ОСОБА_1 взятий на облік Департаментом соціальної політики Луцької міської ради як внутрішньо переміщена особа.

Відмітками у паспорті громадянина України позивача серії НОМЕР_3 про реєстрацію проживання також підтверджено, що з 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (місце розташування військової частини НОМЕР_1 ).

Довідкою військової частини НОМЕР_1 стверджується про те, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 16 серпня 1993 року складом сім`ї 3 особи. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Правильним є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та має вислугу на військовій службі більше 20 років, перебуває на квартирному обліку більше 20 років та потребує поліпшення житлових умов, має беззаперечне право на отримання житла для постійного проживання його та членів його сім`ї або за його бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, яке гарантоване положеннями ст. 47 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

20 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з рапортом до Начальника КЕВ, в якому у зв`язку з наявністю в нього вислуги на військовій службі понад 20 років просив: виключити квартиру АДРЕСА_2 , із числа службових для забезпечення його житловим приміщенням для постійного проживання; подати відповідне клопотання для виключення квартири АДРЕСА_2 , із числа службових згідно з вимогами чинного законодавства України.

26 лютого 2020 року за № 22/461 ОСОБА_1 було надано відповідь на його рапорт про неможливість виключення даного житла із числа службових, оскільки його було надано позивачу в тимчасове користування на договірних умовах в якості штатно-посадового житла на виконання наказу № 40 від 31 січня 2019 року Міністра оборони України, без створення для нього і членів його сім`ї будь-яких інших прав на житлове приміщення.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до п. 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені й у п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до п. 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яку було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472.

Механізм та порядок надання військовослужбовцям службового житла та житла для постійного проживання, в тому числі тих, які мають вислугу 20 років і більше, визначено розділами ІІІ, IV, VII Інструкції № 380.

У відповідності до встановленого порядку отримання службового житла, службові житлові приміщення, службова жила площа, обліковуються у військовій частині та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району у книзі обліку службових жилих приміщень. На підставі наказу командира військової частини та із урахуванням рішень Міністра оборони України щодо забезпечення військовослужбовців службовими житловими приміщеннями КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району розробляє список надання службових жилих приміщень (службової жилої площі) у військових частинах. Вказаний список, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району направляється до ГКЕУ ЗС України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю. Списки надання службових жилих приміщень розглядаються на засіданні Комісії з контролю, на які можуть запрошуватися (бути присутніми) голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

Розгляд Списків надання службових жилих приміщень здійснюється по КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та по кожному військовослужбовцю окремо. У разі відмови у наданні військовослужбовцю службового жилого приміщення, зазначене службове жиле приміщення підлягає повторному розподілу у військовій частині, до якої воно розподілено, у встановленому цією Інструкцією порядку та в строк, що не перевищує один місяць.

Рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону або командира військової частини за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до пункту 8 Порядку № 1081.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає витяг з наказу командира військової частини про надання службового жилого приміщення. Під час вселення у службове жиле приміщення військовослужбовець здає отриманий спеціальний ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, а в закритих, віддалених військових містечках до будинкоуправління відповідної КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Порядок отримання житла для постійного проживання є практично аналогічним.

За нормами Розділу VII Інструкції № 380 особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.

Для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами. ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Ордер на постійну житлову площу в закритих військових містечках оформлюється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів. Для вселення в надане житлове приміщення військовослужбовець здає ордер на постійну житлову площу до житлово-експлуатаційної організації, за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, або до будинкоуправління відповідного КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Судом встановлено, що 31 січня 2019 року Міністром оборони України видано наказ № 40 про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України. У відповідності до нього начальнику Головного КЕУ ЗС України наказано розробити та затвердити порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України.

01 лютого 2019 року начальником Головного КЕУ ЗС України затверджено Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України, з якого вбачається, що до службового (штатно-посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за Міністерством оборони України. Житлові приміщення включаються до службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням Головного КЕУ ЗС України. Приймання-передача службового (штатно-посадового) житла на баланс квартирно-експлуатаційного органу та закріплення його за військовою частиною на праві оперативного управління проводиться на підставі наказу Міністерства оборони України, а в подальшому акту приймання-передачі основних засобів, передається документація на таке житло.

Наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно-посадового) житла за відповідними посадами є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла конкретному військовослужбовцю.

Зазначений договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення. Військовослужбовці, які забезпечуються службовим (штатно-посадовим) житлом та члени їх сімей реєструються за юридичною адресою військової частини

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем у справі не подано доказів того, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , він отримав в порядку та за процедурою, встановленою для отримання службового житла, передбаченими Інструкцією № 380, є правильним.

Судом першої інстанції встановлено відповідно до поданої відповідачем копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 160078012 від 19 березня 2019 року, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у державній власності Міністерства оборони України. Також вона включена до списків придбаного Міністерством оборони України у 2018 році штатно-посадового житла, які передано для розподілу Західним територіальним КЕУ до КЕВ м. Володимир-Волинського у відповідності до листа №515/1/1250/245 від 19 березня 2019 року на підставі розпорядження Головного КЕУ № 303/4569 від 19 березня 2019 року на виконання рішення заступника Міністра оборони України № 4178/3 від 13 березня 2019 року щодо розподілу штатно-посадового житла. За вказаними списками зазначену квартиру закріплено за військовою частиною НОМЕР_1 на праві оперативного управління.

08 січня 2020 року між військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира ОСОБА_3 (управитель) та військовослужбовцем ЗС України старшим авіаційним техніком І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 (користувач) укладено договір про те, що управитель надає користувачу на строк проходження ним служби на посаді старшого авіаційного техніка І авіаційної ескадрильї інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 для тимчасового проживання житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

За п. 1.6. Договору визначено, що даний договір не надає користувачу та членам його сім`ї права реєструвати місце проживання за адресою житлового приміщення та не є підставою для державної реєстрації речових прав на нього за користувачем та членами його сім`ї. Відповідно до п. 3.1. користувач зобов`язаний використовувати житлове приміщення виключно для проживання.

Пунктом 3.12 Договору передбачено, що у разі отримання житлового приміщення для постійного проживання або службового житла або компенсації за належне для отримання житлове приміщення, або переведення на іншу посаду, або звільнення з військової служби користувач зобов`язаний звільнити житлове приміщення у місячний строк разом із членами сім`ї. При цьому дія Договору припиняється.

Відповідно до п.7.1 Договору зазначено, що його укладення не створює для користувача та членів його сім`ї будь-яких інших прав на отримане у користування житлове приміщення, крім права тимчасового користування. Житлове приміщення не підлягає піднайму, бронюванню, приватизації, даруванню, викупу, передачі у заставу або займу чи в користування третім особам.

За ст. 627, 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3, п. 11 Порядку № 1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.

Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Законодавством не визначено можливість та порядку отримання військовослужбовцем для постійного проживання житла, яке було передане йому у тимчасове користування на договірних умовах у зв`язку з проведенням експерименту із забезпечення житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України.

Позивачу не надавалось в установленому законодавством порядку службове житлове приміщення, не видавався ордер на житло, а тому немає підстав виключати його з числа службових. Позивач залишився на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 для отримання житла, що також спростовує доводи апеляційної скарги.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання КЕВ м. Володимир-Волинський, як балансоутримувача, виключити із числа службового житлове приміщення даної квартири у порядку встановленому вимогами Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони № 380 від 31 липня 2018 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що квартирно-експлуатаційний орган Міністерства оборони України не має повноважень для виключення житлових приміщень з числа службових, оскільки відповідно до абз. 2 п. 10 Інструкції № 380 виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Власне виключення є прерогативою органу місцевого самоврядування.

Законодавством чітко врегульований порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями і механізм виключення житла з числа службового, а вирішення питання про виключення квартири зі службового фонду не входить до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу, а тому суд правильно відмовив у задоволенні даного позову.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дяченка Андрія Павловича залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 лютого 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: