Справа № 646/5425/18
№ провадження 2/646/118/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Єжова В.А.,

при секретарі Літвінової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 68 360 грн. 75 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 30.09.2006 по 07.05.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі народилася спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу позивачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на дитину. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.10.2014 з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на малолітню доньку ОСОБА_3 , 2008 р.н. у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.08.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

Також позивач в позовній заяві зазначила, що постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 30.08.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №644/7916/14-ц, виданого 05.12.2014. При цьому, відповідач аліменти не сплачує зовсім, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2018. Зокрема, відповідно до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів становить: з серпня 2014 року до червня 2017 року 326 082 грн. 40 коп.; з липня 2017 року до 12.08.2018 20 135,00 грн.

Враховуючи, що неустойка за період часу з серпня 2014 року до червня 2017 суттєво перебільшує суму боргу за відповідний період, то позивачка вважає за необхідним зменшити суму неустойки за вказаний період до 48 225 грн. 75 коп. та просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 68 360,75 грн.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.09.2018 відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Відповідачем у справі неодноразово заявлялись клопотання про надання йому строку для подання доказів на заперечення позовних вимогам. Судом були задоволені вказані клопотання.

21.02.2020 від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з зайнятістю на роботі. Також просив долучити до матеріалів справи документи, а саме розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.02.2020, що становить 28 988,92 грн.

Від представника позивача адвоката Барінова Д.В. надійшла заява, в якій він просив проводити підгтовче засідання без його участі.

19.03.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутності.

20.03.2020 від представника позивача адвоката Барінова Д.В. надійшла заява про слухання справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Дослідивши у судовому засідання матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 липня 2008 року, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказано: ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_2 - батько.

Згідно копії рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.05.2012 у справі №2028/1633/2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до копії рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.10.2014 у справі №644/7916/14-ц з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх доходів, але не менше ніж 30%, до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області Іваницької Д.В. від 30.08.2016 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №644/7916/14-ц, що виданий 05.12.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано розрахунки заборгованості по сплаті аліментів відповідачем, підписані державним виконавцем, а саме: станом 17.04.2018, за період з 06.08.2014 по 17.04.2018 54 666,25 грн., станом на 01.07.2018, за період з травня 2018 по червень 2018 58 360,75 грн.

Позивачем до матеріалів справи долучено аркуш розрахунок неустойки (пені) з серпня 2014 року по червень 2018, яка становить 346 217, 37 грн.

Відповідачем до матеріалів справи долучено розрахунки заборгованості по аліментам, засвідчені підписом державного виконавця: станом на 17.04.2019, за період з серпня 2014 по квітень 2019 40 039,71 грн.; станом на 01.02.2020, за період з липня 2019 по січень 2020 28 988,92 грн..

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, базою для нарахування неустойки (пені) при виникненні заборгованості по аліментам є власне сам розмір заборгованості по аліментам, який в розумінні ч. 3 ст. 195 СК України обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Отже, саме державний виконавець, будучи суб`єктом примусового виконання судового рішення акумулює в виконавчому провадженні відомості з приводу належного виконання покладеного на боржника зобов`язання.

Оскільки відповідачем частково оспорюється заявлений у позові та розрахований державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам суд, на виконання вимог ч. 3 ст. 195 СК України, перевіряє доводи в цій частині та, встановлює дійсний розмір заборгованості по сплаті аліментів, виключно на підставі поданих сторонами доказами.

Подані відповідачем розрахунки заборгованості зі сплати аліментів на доньку, станом на 17.04.2019, за період з серпня 2014 по квітень 2019 40 039,71 грн.; станом на 01.02.2020, за період з липня 2019 по січень 2020 28 988,92 грн, не спростовують заборгованості за вказаний позивачем період, інших доказів на спростування заборгованості вказаної в позовній заяві позивачем не надано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц міститься висновок про те, що правило про стягнення неустойки ( пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним ( періодичним) платежем.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Таким чином, застосовуючи з врахуванням правової позиції постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, правила обраховування пені, суд приходить до висновку, що сукупний розмір пені в межах заявленого позивачем періоду значно перевищує розмір самої заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку з чим підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 196 СК України стосовно обмеження максимального можливого до стягнення розміру неустойки (пені) за невиконання зобов`язання зі сплати аліментів, який не може становити більше 100 відсотків заборгованості, а в межах заявлених позовних вимог становить 68 360, 75 грн.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини ( несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).

Таким чином, при вирішенні судового спору з приводу сплати неустойки за прострочення виконання аліментного зобов`язання вина особа, яка здійснила таке прострочення презюмується та саме на вказану особу покладено тягар доведення наявності об`єктивних причин, які перешкоджали їй своєчасно сплачувати аліменти.

Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні як права так і обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 155 СК України також передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд зауважує, що відповідач по справі є працездатною особою, інших осіб на своєму утриманні не має, твердження позивача про невідповідність розрахунків, відсутність його вини щодо нестягнення з нього аліментів, належними та допустимими доказами не підтверджені, при цьому обов`язок доказування обставин, на які посилається відповідач, та визначення способів та засобів їх доведення цивільним процесуальним законом покладені саме на відповідача.

Окремо суд враховує, що починаючи з моменту стягнення аліментів у 2014 році відповідач жодного разу не сплатив на користь позивача суму аліментів у повному обсязі.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідачем не доведено наявності об`єктивних не переборних обставин, які не залежали від його волі та їх подолання перебувало поза мажами правового впливу, неможливості сплати аліментів за період з 2014 року по 12.08.2018, що, відповідно виключає можливість застосування судом положень ч. 2 ст. 196 СК України, якими регламентовано зменшення судом розміру неустойки. Крім того суд констатує, що вказаний розмір пені утворився у відповідача саме внаслідок часткового виконання свого зобов`язання зі сплати аліментів на протязі значного проміжку часу та, з врахуванням інтересів дитини і 7 річного строку неналежного виконання аліментного зобов`язання не становить надмірного майнового втручання в інтереси відповідача та є достатньою мірою майнової відповідальності останнього.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даному випадку на відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог щодо зменшення розміру неустойки в порядку ч. 2 ст. 196 СК України. Тобто, відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив перед судом питання про їх витребування.

Як вбачається з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263, 280 ЦПК України, ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період серпня 2014 року по червень 2017 року у розмірі 48 225 грн. 75 коп. та за період з липня 2017 року по 12.08.2018 у розмірі 20 135 грн., що у сумі становить 68 360, 75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: В.А. Єжов