Провадження № 2-о/537/40/2021
Справа № 537/1413/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2021 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді Мурашової Н.В.,

присяжних Медової В.В., Антонюк А.В.,

за участю секретаря Должаніци В.С.,

заявника - представника відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" лікаря-психіатра Зензері Д.М.,

прокурора - Бендерова Є.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Нестеренка Д.Г.,

особи, відносно якої розглядається заява, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали заяви лікаря-психіатра відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" Зензері Д.М. про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку,

в с т а н о в и в :

15.04.2021 року лікар-психіатр відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" Зензеря Д.М. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу».

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 була госпіталізована до психіатричного закладу 14.04.2021 року о 19:20 год., доставлена з дому психіатричною бригадою ЕМД, яку викликав чоловік з підстав її неадекватної поведінки. З пояснень чоловіка ОСОБА_1 вбачалося, що вона висловлює маячню, погрожує дітям ножем, спонукала сина до самогубства, висловлювала наміри вчинити самогубство, не признає свого імені, свого чоловіка, постійно розмовляє сама з собою без зупинки, мова не по суті. На момент огляду ОСОБА_1 знаходилася в психомоторному збудженні, поведінка дезорганізована, маловпорядкована, дезорієнтована у власній особистості, часі та навколишньому середовищі. Мовний контакт малопродуктивний, мова не по суті. Негативно налаштована до оточуючих, брутально лається на адресу лікаря, медичного персоналу. Внутрішньо напружена, параноїдно налаштована. Афективно заряджена та імпульсивна. Перебуває під впливом галюцинаторно-марних переживань. Мислення прискорене за темпом, малопослідовне, дезорганізоване. Звучать несистематизовані маячні ідеї по відношенню до чоловіка та оточуючих. Заперечує наявність у себе імені. Заперечує наявність чоловіка. У зв`язку з хворобливими переживаннями втрачений зв`язок з навколишнім середовищем. Критика власного стану відсутня. Хворою себе не вважає, згоди на лікування не надає. 15.04.2021 року о 10:00 год. ОСОБА_1 оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію, прийшла до висновку, що лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки вона перебуває у стані тяжкого психічного розладу, внаслідок якого не може критично оцінити свій стан, може завдати шкоди себе і оточуючим, поставлений діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Комісією лікарів-психіатрів визнано за доцільне звернутися до суду для вирішення питання госпіталізації ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" у примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Зензеря Д.М. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи ОСОБА_1 може представляти небезпеку для себе та оточуючих. Пояснила, що її лікування можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки вона страждає на важке психічне захворювання у вигляді гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, критика до свого стану відсутня, в наслідок чого може становити безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, тому потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Представник лікарні заперечувала можливість амбулаторного лікування ОСОБА_1 , оскільки зі слів чоловіка неадекватна поведінка спостерігається вже два роки, але внаслідок невизнання себе хворою, вона жодного разу не зверталася за медичною допомогою. Тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 не буде приймати ліки при амбулаторному лікуванні.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити заяву лікаря-психіатра про примусову госпіталізацію Голубничої Н.В. до лікарні.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко Д.Г. в судовому засіданні просив вімовити в задоволенні заяви про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку. Не заперечував наявність у ОСОБА_1 хворобливого стану. Проте зазначив, що ОСОБА_1 не несе небезпеки для себе та оточуючих, проживає з сім`єю, а тому її основні життєві потреби забезпечені, що унеможливлює її примусову госпіталізацію до психіатричного закладу.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не змогла конструктивно висловити свою позицію по справі, оскільки контакт з нею малопродуктивний, говорить постійно, але не по суті, лається на адресу присутніх в залі засідань. З її висловлювань вбачається, що вона не надає згоди на лікування. Висловилась, що могла би отруїти чоловіка та себе, але у неї немає отрути.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів від 15.04.2021 року, ОСОБА_1 не є інвалідом, дане надходження до психіатричного стаціонару перше. Раніше не зверталася за медичною допомогою. ОСОБА_1 була доставлена до лікарні з дому 14.04.2021 року о 19:20 год. бригадою екстреної медичної допомоги, яку викликав чоловік. Згідно талону супровідного листка ЕМД, чоловік повідомив, що зміни в психічному стані та поведінці ОСОБА_1 вбачаються протягом останніх двох років, а саме неадекватно себе поводить, висловлює різноманітну маячню, не визнає наявність у себе власного імені, чоловіка, матері, говорить про наявність неприязних запахів навколо, погрожувала ножем двом дітям, погрожувала своїм самогубством, постійно розмовляє сама до себе без зупинки, мова не по суті, була спроба спалити хату.

На момент огляду комісією лікарів-психіатрів, ОСОБА_1 знаходилася в психомоторному збудженні, поведінка дезорганізована, маловпорядкована, дезорієнтована у власній особистості, часі та навколишньому середовищі. Мовний контакт малопродуктивний, мова не по суті. Негативно налаштована до оточуючих, брутально лається на адресу лікаря, медичного персоналу. Внутрішньо напружена, параноїдно налаштована. Афективно заряджена та імпульсивна. Перебуває під впливом галюцинаторно-марних переживань. Мислення прискорене за темпом, малопослідовне, дезорганізоване. Звучать несистематизовані маячні ідеї по відношенню до чоловіка та оточуючих. Заперечує наявність у себе імені. Заперечує наявність чоловіка. У зв`язку з хворобливими переживаннями втрачений зв`язок з навколишнім середовищем. Критика власного стану відсутня. Хворою себе не вважає, згоди на лікування не надає.

Комісія лікарів-психіатрів встановила, що ОСОБА_1 обґрунтовано госпіталізована, лікування можливе лише в умовах стаціонару, оскільки вона перебуває у стані тяжкого психічного розладу, внаслідок якого не може критично оцінити свій стан, може завдати шкоди себе і оточуючим. Поставлений діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Допитаний судом свідок ОСОБА_2 повідомив, що перебуває з ОСОБА_1 в шлюбі, зареєстрованому в 2006 році. Проживають разом, мають двох спільних дітей. ОСОБА_1 не є інвалідом, не позбавлялася та не обмежувалася дієздатності, має вищу економічну освіту, останнє місце роботи в.о. головного економіста 3 міської лікарні м. Кременчука. Близько 3 років тому звільнена з підстав конфлікту з керівництвом. Після чого не працює, почала звинувачувати оточуючих у своїх проблемах. Поступово стан її психічного здоров`я погіршувався. Близько 2 років тому ОСОБА_1 намагалася в будинку спалити свій одяг, що могло призвести до пожежі. Зі слів дітей, близько 2 місяців тому вона погрожувала їм ножем. Але сам ОСОБА_2 цього не бачив. ОСОБА_1 висловлювала намір вчинити самогубство. Пропонувала сину вчинити самогубство. Вона постійно говорить сама з собою, кричить, лається на оточуючих. Перестала виконувати дії, направлені на забезпечення життєдіяльності сім`ї, не прибирає, не готує їжу. Лікуватися категорично відмовляється, тому раніше не зверталися до лікарів за медичною допомогою. Оскільки психічній стан ОСОБА_1 значно погіршився, викликали бригаду ЕМД, щоб надати їй медичну допомогу.

Допитаний судом свідок ОСОБА_3 повідомив, що є сином ОСОБА_1 . Навчається в університеті на спеціальності електроніка. Проживає з батьками та сестрою в м. Кременчук. Близько 3 років тому стан здоров`я мами став поступого погіршуватися. З того часу мама не працює, постійно перебуває вдома. Близько 2 місяців тому ОСОБА_1 погрожувала ножем його сестрі. ОСОБА_1 висловлювала намір вчинити самогубство. Пропонувала йому вчинити самогубство. Вона постійно говорить сама з собою, кричить, лається на оточуючих. Перестала виконувати дії, направлені на забезпечення життєдіяльності сім`ї, не прибирає, не готує їжу. Батько та бабуся зі сторони батька піклуються про сім`ю. Мати весь день знаходиться в своїй кімнаті, там лається сама з собою та кричить. Іноді виходить на кухню, щоб поїсти, а також у вбиральню. Близько 2 місяців тому, коли ОСОБА_1 лаялася на адресу ОСОБА_3 , принужувала його, він зробив їй зауваження. У відповідь ОСОБА_1 погрожувала йому ножем. Після цього в будинку були заховані усі ножі. А ОСОБА_3 намагається уникати спілкування з матір`ю. Подібна ситуація не повторювалася. ОСОБА_1 категорично відмовляється лікуватися, тому раніше не зверталися до лікарів за медичною допомогою. Оскільки психічній стан ОСОБА_1 значно погіршився, викликали бригаду ЕМД, щоб надати їй медичну допомогу.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації.

Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить:

а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або

b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії.

Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта.

Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.

Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

За таких обставин суд прийшов до висновку щодо наявності у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, який обумовлює її безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, у зв`язку з чим її лікування можливо виключно в стаціонарних умовах. На момент звернення лікаря-психіатра із даною заявою, її психічне захворювання достовірно доведено висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні.

Представник лікарні повідомила, що амбулаторне лікування ОСОБА_1 наразі не вбачається можливим, тільки стаціонарно, оскільки пацієнт не вважає себе хворим, критичне мислення відсутнє, відмовляється лікуватися.

Доводи представника лікарні є обгрунтованими та підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи підтверджуються даними висновку комісії лікарів-психіатрів.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у ОСОБА_1 тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого вона представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

Також, судом досліджені показання членів її сім`ї, які повідомили, що ОСОБА_1 поводить себе неадекватно та агресивно, погрожувала їм ножем, висловлювала наміри вчинити самогубство, підпал будинку.

Оцінюючи докази у сукупності суд дійшов висновку про доведення того факту, що наявне у ОСОБА_1 психічне захворювання обумовлює небезпеку для неї самої та оточучих, а тому вона потребує застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар без її згоди для проходження лікування у примусовому порядку.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву лікаря-психіатра про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку без її згоди.

Керуючись ст. 2,76-80,89,258-259,263-265,268,273,293,294,341-342,354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Заяву лікаря-психіатра відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" Зензері Д.М. про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_1 госпіталізацію до відокремленого підрозділу обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" (місцезнаходження: Полтавська область м. Кременчук, вул. Павла Чубинського, 12) у примусовому порядку на строк наявності підстав, за якими проведено госпіталізацію, але не більше ніж на 6 місяців.

Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації.

Інформація про особу, щодо якої вирішувалося питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, паспорт НОМЕР_1 , виданий 30.06.1995 року, Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України В Полтавській області, зареєстроване місце проживання6 АДРЕСА_1 .

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 19.04.2021 року.

Головуючий суддя Мурашова Н.В.

Присяжні Медова В.В.

Антонюк А.В.