Справа № 740/1199/21
Провадження № 2-о/740/31/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

учасники справи:

представник заявника - Вертелецька Леся Анатоліївна,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області), про встановлення факту перебування на утриманні,

установив:

25 лютого 2021 року до суду надійшла зазначена заява ОСОБА_1 , в якій заявниця просила встановити факт її перебування на утриманні сина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обгрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 , який на момент смерті проживав у будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю сім`єю - дружиною та двома дітьми. За життя ОСОБА_3 як пенсіонер МВС перебував на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи у розмірі 6 255,93 грн.

Заявниця просила встановити факт її перебування на утриманні сина з посиланням на те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, отримує пенсію за віком і за життя сина отримувала від нього допомогу, яка була для неї постійним джерелом існування та доходу. Установлення цього факту необхідне їй для зміни отримуваної нею пенсії на пенсію по втраті годувальника.

Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Олійника В. П. від 04 березня 2021 року заявлено самовідвід у розгляді вищевказаної заяви ОСОБА_1 ; справу передано до канцелярії суду для вирішення питання про її розгляд іншим суддею, визначеному у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 березня 2021 року зазначену заяву ОСОБА_1 передано головуючому судді Шевченко І. М.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 11-00 год. 14 квітня 2021 року.

Представник заінтересованої особи - ГУ ПФУ в Чернігівській області подав до суду письмові пояснення на заяву, в яких просив провести судове засідання в його відсутність, у задоволенні заяви - відмовити з тих підстав, що заявниця не надала доказів на підтвердження перебування на утриманні померлого сина. Зауважив, що заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі та проживає зі своїм чоловіком, тобто крім своєї пенсії має й інше джерело доходу, а для встановлення факту перебування на утриманні необхідно довести, що основним і постійним джерелом засобів для існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Крім цього, заявниця та її син проживали за різними адресами і не були пов`язані спільним побутом. Заявниця не надала жодних доказів на підтвердження перебування її на утриманні померлого сина.

У судовому засіданні представник заявниці - ОСОБА_4 просила відкласти судове засідання у справі у зв`язку з необхідністю ознайомитися з письмовими поясненнями заінтересованої особи, яких сторона заявника ще не отримала.

Судом надано представнику заявниці - ОСОБА_4 час для ознайомлення з письмовими поясненнями заінтересованої особи, обсяг яких складає майже дві сторінки формату А-4, у зв`язку з чим оголошено перерву на 15 хв., після чого ОСОБА_4 наполягала на відкладенні розгляду справи для вироблення правової позиції.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, що встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17).

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно із ч. 4 ст. 315 ЦПК України, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, суддя залишає заяву без розгляду.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З викладеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Також роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тобто встановлення факту перебування особи на утриманні передбачає подальше звернення особи до органів Пенсійного Фонду України з метою оформлення та призначення відповідної пенсії.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31 цього Закону).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, заявниця ставить за мету встановлення цього факту - перейти на пенсію у разі втрати годувальника - сина, який помер.

У справі міститься письмова відмова ГУ ПФУ в Чернігівській області від 29 грудня 2020 року у призначенні ОСОБА_1 зазначеної пенсії з тих підстав, що вона не надала документів на підтвердження перебування на утриманні померлого годувальника, а тому відсутні передбачені законом підстави для призначення їй пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Одночасно заявниці роз`яснено, що вона має право оскаржити прийняте рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області до органу чи посадової особи вищого рівня або в судовому порядку (а. с. 15).

У судовому засіданні представник заявниці - ОСОБА_4 пояснила, що заявниця не оскаржувала відмови ГУ ПФУ в Чернігівській області у призначенні їй пенсії у встановленому законом порядку. На її думку, документом на підтвердження перебування на утриманні померлого годувальника є рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні, а тому, отримавши рішення суду, заявниця зможе подати до управління весь пакет документів. Зазначила, що їй відомо, що в Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді аналогічна заява про встановлення факту перебування на утриманні, подана чоловіком заявниці, який є батьком померлого сина. Такі обставини, на її думку, не свідчать про існування спору про право.

Однак такі твердження представника заявниці - ОСОБА_4 є помилковими та суперечать указаним вище нормам процесуального права.

Суд ураховує, що заінтересована особа - ГУ ПФУ в Чернігівській області в письмових поясненнях заперечила проти задоволення указаної заяви, посилаючись на те, що заявниця перебуває в зареєстрованому шлюбі та проживає зі своїм чоловіком, тобто крім своєї пенсії має й інше джерело доходу, а для встановлення факту перебування на утриманні необхідно довести, що основним і постійним джерелом засобів для існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Крім цього, заявниця та її син проживали за різними адресами і не були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до довідки виконкому Ніжинської міської ради від 27 січня 2021 року заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; склад сім`ї - чоловік ОСОБА_5 , 1949 року народження (а. с. 12).

Згідно з довідкою виконкому Ніжинської міської ради від 28 січня 2021 року № 205 померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті за вказаною адресою зареєстровані, зокрема, син ОСОБА_6 , 2001 року народження, та дочка ОСОБА_7 , 2006 року народження (а. с. 8).

Заявниця у заяві вказала, що на час смерті її син проживав у будинку АДРЕСА_1 разом зі своєю сім`єю - дружиною (без реєстрації) та двома дітьми.

Разом з цим до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з аналогічною заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого сина звернувся ОСОБА_5 - батько померлого ОСОБА_2 та відповідно - чоловік заявниці ОСОБА_1 .

Згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду, що підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 лютого 2021 року відкрито провадження у справі № 740/1198/21 (провадження № 2-о/740/30/21) за заявою ОСОБА_5 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про встановлення факту перебування на утриманні сина; призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17 березня 2021 року, 09-30 год. в приміщенні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. Справу на цей час не розглянуто.

Як зазначено у ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У зв`язку з цим суд зауважує, що факт перебування на утриманні сина з урахуванням того, що він був зареєстрований до часу своєї смерті за іншою адресою, потребує доведення та лише у разі доведення та встановлення цього факту у заявниці виникає право на отримання пенсійного забезпечення в іншому розмірі.

З огляду на те, що відповідно до наведених норм закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, з урахуванням положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України та з метою недопущення порушення прав, свобод та інтересів спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , та встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, указана справа про встановлення факту перебування на утриманні повинна розглядатися в порядку позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту перебування заявниці на утриманні сина на момент його смерті пов`язується з наступним вирішенням спору про право на пенсію, яке заперечується ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Оскільки метою встановлення факту перебування на утриманні сина, який помер, є отримання пенсії по втраті годувальника, а заінтересована особа заперечує проти задоволення такої заяви, то вказані обставини свідчать про існування спору про право, що виключає можливість розгляду заяви в порядку окремого провадження.

Отже, питання щодо встановлення факту перебування на утриманні сина, який помер, повинно розглядатися в порядку позовного провадження із залученням інших спадкоємців, з метою недопущення обмеження їхніх прав на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

З огляду на викладене суд дійшов висновку про залишення вказаної заяви без розгляду.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що вона має право звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження на загальних підставах.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що с уд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому в задоволенні клопотання представника заявниці слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 11, 13, 223, 260, 263, 293, 294, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника заявниці - ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про встановлення факту перебування на утриманні, - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявниці ОСОБА_1 , що вона має право з метою захисту оспорюваного права звернутися до суду з позовною заявою на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повну ухвалу складено і підписано 19 квітня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко