П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ

Справа № 359/3772/20

Провадження № 22-ц/824/5620/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 14 квітня 2021 року

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство обслуговування повітряного руху України

третя особа Первинна профспілкова організація працівників авіакомпанії «Украерорух»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суд Київської області, ухваленого у складі судді Борця Є.О. 15 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Первинна профспілкова організація працівників авіакомпанії «Украерорух», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом та посилається на те, що вона працювала в ДП «Украерорух» на посаді начальника служби організації виробництва авіакомпанії «Украерорух». До складу цієї служби входили структурно підпорядкований відділ фінансово-економічної та договірної роботи, а також група організаційного забезпечення та документообігу. 12 лютого 2020 року в авіакомпанії «Украерорух» була введена в дію оновлена організаційна структура, згідно з якою служба організації виробництва була ліквідована, замість неї був створений відділ фінансово-економічної та договірної роботи. Цей відділ складається з начальника відділу та двох провідних інженерів. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №413/о від 13 квітня 2020 року позивач був звільнений з роботи з 14 квітня 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Однак ОСОБА_1 вважає її звільнення з роботи незаконним, оскільки ще 3 лютого 2020 року, тобто до введення в дію оновленої організаційної структури, на новоутворену посаду начальника відділу фінансово-економічної та договірної роботи авіакомпанії «Украерорух» була переміщена ОСОБА_2 , а на посади провідних інженерів цього відділу були переміщені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У такий спосіб відповідач приховав від ОСОБА_1 та не запропонував їй вказані посади, не забезпечив її переважне право на залишення на роботі. Крім того, рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» №60 від 31 березня 2020 року було відмовлено ДП «Украерорух» у наданні згоди на звільнення позивача з роботи. Ці обставини свідчать про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи було проведено з істотними порушеннями трудового законодавства.

Тому ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ДП «Украерорух» №413/о від 13 квітня 2020 року, поновити позивача на посаді начальника служби організації виробництва авіакомпанії «Украерорух» з 14 квітня 2020 року, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2020 року до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2021 року Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Первинна профспілкова організація працівників авіакомпанії «Украерорух», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №413/о від 13 квітня 2020 року про звільнення начальника служби організації виробництва авіакомпанії «Украерорух» ОСОБА_1 з роботи з 14 квітня 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві обслуго-вування повітряного руху України на посаді начальника служби організації виробництва авіакомпанії «Украерорух» з 14 квітня 2020 року.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 квітня 2020 року до 15 січня 2021 року в розмірі 388267 гривень 6 копійок та витрати на оплату судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державним підприємством обслуговування повітряного руху України подано апеляційну скаргу, в якій підприємство просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду прийнято при неповному з`ясуванні обставин справи та невідповідності висновків суду реальним обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явися, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 , заведеної на ім`я позивача (т.1 а.с.27-45) вбачається, що ОСОБА_1 працювала в ДП «Украерорух» на посаді начальника служби організації виробництва авіакомпанії «Украерорух».

Відповідно до Положення про службу організації виробництва авіакомпанії «Украерорух» №2.2.1-13-64 від 3 грудня 2019 року (т.3 а.с.2-10) до складу вказаної служби входили структурно підпорядкований відділ фінансово-економічної та договірної роботи, а також група організаційного забезпечення та документообігу.

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №88 від 12 лютого 2020 року (а.с.86 т.1) була введена в дію оновлена організаційна структура авіакомпанії «Украерорух» (т.1 а.с.87), згідно з якою служба організації виробництва була ліквідована, замість неї був створений відділ фінансово-економічної та договірної роботи. Цей відділ складається з начальника відділу та двох провідних інженерів.

13 лютого 2020 року ОСОБА_1 було вручено попередження про скорочення посади начальника служби організації виробництва авіакомпанії «Украерорух» (т.1 а.с.91), а також запропонований перелік вакантних посад по ДП «Украерорух» (т.1 а.с.92-95, 96-97, 98-106).

27 березня 2020 року т.в.о. адміністративного директора ДП «Украерорух» звернувся до первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи з 14 квітня 2020 року (т.1 а.с.125-126). Рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» №60 від 31 березня 2020 року (т.1 а.с.129) було відмовлено відповідачу у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 .

Не зважаючи на це, наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №413/о від 13 квітня 2020 року (т.1 а.с.130) ОСОБА_1 була звільнена з роботи з 14 квітня 2020 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В такому випадку звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч.2 ст.492 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40, пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового працівника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, нарахування середнього заробітку провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як убачається з матеріавлів справи, наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №138/о від 3 лютого 2020 року (т.1 а.с.88-90) ОСОБА_2 була переміщена на посаду начальника відділу фінансово-економічної та договірної роботи авіакомпанії «Украерорух», а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були переміщені на посади провідних інженерів цього відділу. Тому в переліку вакантних посад, запропонованих позивачу (т.1 а.с.92-95), були відсутні вказані посади. Однак, оновлена організаційна структура авіакомпанії «Украерорух» була введена в дію лише 12 лютого 2020 року. Ця обставина свідчить про те, що 3 лютого 2020 року керівництво ДП «Украерорух» перемістило ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на посади, які на той час не були передбачені організаційною структурою авіакомпанії «Украерорух». У такий спосіб відповідач створив хибне враження про зайняття вказаних посад та ухилився від здійснення пропозиції щодо переведення ОСОБА_1 на посади начальника або провідного інженера відділу фінансово-економічної та договірної роботи авіакомпанії «Украерорух». Позивач відповідає кваліфікаційним вимогам, що ставляться до осіб, які претендують на зайняття вказаних посад. Натомість, ДП «Украерорух» ухилилось від перевірки кваліфікації і продуктивності праці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою визначення переважного права на залишення на роботі. Ці обставини переконливо свідчать про те, що звільнення позивача з роботи було проведено з порушенням вимог, передбачених ч.1 ст.42 та ч.2, ч.3 ст.492 КЗпП України.

Крім того, рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украерорух» №60 від 31 березня 2020 року (т.1 а.с.129) було відмовлено у наданні відповідачу згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 . Зі змісту листа голови первинної профспілкової організації працівників авіакомпанії «Украеро-рух» №49 від 2 березня 2020 року (т.1 а.с.117) вбачається, що однією з підстав для відмови у наданні згоди на звільнення позивача з роботи було те, що 3 лютого 2020 року інші працівники підприємства були безпідставно переміщені на новоутворені посади начальника та провідних інженерів відділу фінансово-економічної та договірної роботи авіакомпанії «Украерорух». Ці обставини свідчать про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи було проведено з порушенням ч.1 ст.43 КЗпП України.

Зі змісту довідки головного бухгалтера ДП «Украерорух» №4.3-21-89 від 14 квітня 2020 року (т.1 а.с.141) вбачається, що станом на день звільнення позивача з роботи розмір його середньоденної заробітної плати становив 2395 гривень 71 копійку. В період часу з 14 квітня 2020 року до 15 січня 2021 року кількість робочих днів становить 188 днів. Крім того, з розрахункового листка позивача за квітень 2020 року (т.3 а.с.60) вбачається, що при звільненні з роботи ОСОБА_1 було виплачено вихідну допомогу в розмірі 49101 гривні 62 копійок та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 13024 гривень 80 копійок. За таких обставин колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ДП «Украерорух» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 388267 гривень 6 копійок (2395,71 х 188 - 49101,62 - 13024,80).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна