провадження № 22-ц/824/5527/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати в цивільних справах Березовенко Р.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання дій та рішень незаконними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання дій та рішень незаконними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди залишено без розгляду.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 08 травня 2020 року подав апеляційну скаргу до суду першої інстанції.

Згідно ухвали Київського апеляційного суду від 14 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року повернуто. При цьому, вказано, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 повторно направив до суду першої інстанції апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року.

24 лютого 2021 року матеріали цивільної справи надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року, залишено без руху та встановлено строк п`ять днів з дня вручення копії ухвали для усунення вказаних недоліків.

Апелянта попереджено, що в разі невиконання вимог ухвали у визначений строк, апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Згідно супровідного листа Київського апеляційного суду від 02 березня 2021 року копію ухвали суду від 01 березня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , вказану в апеляційній скарзі для листування. Однак, конверт, направлений апелянтові, повернувся на адресу суду без вручення.

Згідно супровідного листа Київського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року копію ухвали суду від 01 березня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху повторно направлено на поштову адресу ОСОБА_1 .

19 квітня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , направлена засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року, до якої додано квитанцію про сплату судового збору за апеляційне оскарження ухвали.

Однак, апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги в повному обсязі, зважаючи на таке.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали. При цьому, в обґрунтування поважних причин пропуску строку, вказує на те, що у зв`язку з обмеженнями пересування, обумовленими карантинними заходами, апелянт отримав ухвалу Київського апеляційного суду від 14 серпня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху лише 02 жовтня 2020 року. Після чого довгий період знаходився за межами Харківського регіону та деякий час перебував на самоізоляції. 08 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримав ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року про повернення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції критично оцінив доводи апелянта щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та ухвалою суду від 01 березня 2021 року надав строк для зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Водночас, у поданій апелянтом заяві про усунення недоліків апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказує на те, що внаслідок обмежень пересування, обумовлених режимом карантину, оголошеним з 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» він тривалий час знаходився на великій відстані від своїх рідних та не мав можливості безпосереднього спілкування. Разом з тим, вся кореспонденція з судів першої та апеляційної інстанцій надходила на адресу тещі апелянта, яка їх в свою чергу зберігала невідкритими до моменту візиту ОСОБА_1 . При цьому вказує, що на поштових повідомленнях про отримання кореспонденції стоїть підпис тещі апелянта або працівника поштового відділення. На підтвердження вказаного додає заяву ОСОБА_2 . Апелянт звертав увагу суду на те, що він регулярно цікавився рухом справи в телефонному режимі та шляхом направлення письмових запитів.

Виходячи з вказаної апелянтом дати отримання копії оскаржуваної ухвали, суд вважає поважними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання ОСОБА_1 оскаржуваної ухвали, а саме: з 05 травня 2020 року по 19 травня 2020 року (включно).

Ухвалу Київського апеляційного суду про залишення вперше поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 постановлено 14 серпня 2020 року та направлено апелянтові 14 серпня 2020 року на поштові адреси, вказані апелянтом в апеляційній скарзі. Згідно рекомендованих повідомлень (т. 2 а.с. 31,32) копію вказаної ухвали вручено за довіреністю 22 серпня 2020 року та уповноваженому 27 серпня 2020 року.

Апелянт, обґрунтовуючи значний пропуск строку на усунення недоліків, вказує на обмеження в пересуванні, пов`язані з карантинними обмеженнями.

При цьому, 01 серпня набула чинності постанова Кабінету Міністрів від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідно до змісту документа, адаптивний карантин в Україні продовжений до 31 серпня 2020 року. Залежно від епідеміологічної ситуації всі регіони були поділені на декілька зон: зелену, жовту, помаранчеву і червону за рівнем епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

Крім того, на позачерговому засіданні Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, що відбулось 20 серпня, було затверджено рішення про перегляд рівнів епідемічної небезпеки поширення COVID-19. Згідно якого з "помаранчевий" рівень встановлено у місті Харків та в Богодухівському, Первомайському районах Харківської області, а «жовтий рівень» встановлено у Валківському, Великобурлуцькому, Вовчанському, Зміївському, Золочівському, Краснокутському, Куп`янському, Нововодолазькому, Харківському та Чугуївському районах Харківської області.

Згідно пунктів з 11 по 14 зазначеної постанови Кабінету Міністрів від 22 липня 2020 року № 641 на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "зелений" рівень епідемічної небезпеки, забороняється:

1) проведення масових (культурних, спортивних, розважальних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів за участю більше однієї особи на 5 кв. метрів площі будівлі або території (якщо захід проводиться на відкритому повітрі), а також діяльність кінотеатрів та закладів культури з наповненістю кінозалів або залів понад 50 відсотків місць у кожному окремому кінозалі або залі. Організатор заходу є відповідальним за дотримання між учасниками фізичної дистанції не менше ніж 1,5 метра у разі проведення заходу із розміщенням учасників стоячи;

2) здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

12. На території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "жовтий" рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, установлених для "зеленого" рівня епідемічної небезпеки, забороняється відвідування сторонніми особами установ і закладів соціального захисту, в яких тимчасово або постійно проживають/перебувають громадяни похилого віку, ветерани війни і праці, особи з інвалідністю, особи із стійкими інтелектуальними або психічними порушеннями, установ і закладів, що надають соціальні послуги сім`ям/особам, які перебувають у складних життєвих обставинах, крім установ і закладів, які надають соціальні послуги екстрено (кризово).

13. На території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "зелений" та "жовтий" рівень епідемічної небезпеки, дозволяється проведення спортивних заходів спортсменів національних збірних команд України з олімпійських, неолімпійських, національних видів спорту, видів спорту осіб з інвалідністю та спортсменів командних ігрових видів спорту професійних спортивних клубів за умови дотримання учасниками таких заходів відповідних санітарних і протиепідемічних заходів та здійснення обов`язкового щоденного контролю стану здоров`я учасників.

14. На території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "помаранчевий" рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для "зеленого" та "жовтого" рівня епідемічної небезпеки, забороняється:

1) проведення масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів за участю більше ніж 100 осіб та більше однієї особи на 20 кв. метрів площі будівлі або території (якщо захід проводиться на відкритому повітрі), де проводиться захід;

2) діяльність закладів, що надають послуги з розміщення, крім готелів;

3) роботу після 24-ї та до 7-ї години розважальних закладів (нічних клубів), а також суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування з організацією дозвілля або без нього (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень та замовлень на винос;

4) відвідування закладів освіти здобувачами освіти групами кількістю більше ніж 20 осіб, крім закладів дошкільної та загальної середньої освіти;

5) проведення закладами охорони здоров`я планових заходів з госпіталізації, крім:

надання медичної допомоги внаслідок ускладненого перебігу вагітності та пологів;

надання медичної допомоги вагітним, роділлям, породіллям, новонародженим;

надання медичної допомоги у спеціалізованих відділеннях закладів охорони здоров`я пацієнтам з онкологічними захворюваннями;

надання паліативної медичної допомоги у стаціонарних умовах;

проведення інших невідкладних і термінових заходів з госпіталізації, якщо внаслідок їх перенесення (відтермінування) існує значний ризик для життя або здоров`я людей.

Пацієнти, яким надається медична допомога у зв`язку з проведенням планових заходів з госпіталізації, підлягають обов`язковому тестуванню на COVID-19 відповідно до стандартів Міністерства охорони здоров`я;

6) діяльність спортивних залів, фітнес-центрів;

7) приймання дітей до дитячих закладів оздоровлення та відпочинку.

Отже, враховуючи вказані положення, суд апеляційної інстанції вважає посилання апелянта на обмеження в пересуванні необґрунтованим та таким, що не підтверджуються жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Крім того, апелянтом не надано будь-яких доказів на перебування його поза межами Харківської області.

Щодо доводів апелянта про відсутність підтвердження отримання кореспонденції безпосередньо ОСОБА_1 , слід вказати таке. В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що кореспонденція передавалася членам його родини.

Відповідно до частини 3 статті 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за замістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування положень ч. 3 ст. 130 ЦПК України при врученні копії судового рішення.

Отже, вручення копії ухвали Київського апеляційного суду від 14 серпня 2020 року членам родини апелянта вважається врученням копії цієї ухвали і ОСОБА_1 .

Заява ОСОБА_2 , додана апелянтом до заяви на усунення недоліків, не є належним доказом, оскільки в матеріалах справи чи апеляційній скарзі відсутні будь-які документи для встановлення судом даної особи.

Крім того, суд бере до уваги те, що вся кореспонденція надсилалася на адреси, вказані апелянтом у позовній заяві, заяві про зміну адреси проживання чи перебування та адресу, вказану в апеляційній скарзі для листування.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Оскільки у зазначені строки апелянтом вказані недоліки апеляційної скарги повній мірі не виправлені, відповідно до вимог ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути апелянту.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання дій та рішень незаконними, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди вважати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали надіслати учасникам справи. Апелянту надіслати копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Березовенко Р.В.