Справа № 643/2139/20
Провадження № 2/643/591/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Наумкіна О.О., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чумака Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою адвоката Чумака Романа Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Харківської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2020 року адвокат Чумак Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати факт проживання позивача однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 разом із спадкодавцями ОСОБА_2 (мати) та ОСОБА_3 (бабуся) станом на час їх смерті; визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (далі Будинок).

В подальшому адвокат Чумак Р.В. пред`явив уточнений позов, в якому просить: визнати факт проживання позивача однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 разом із спадкодавцями ОСОБА_2 (мати) та ОСОБА_3 (бабуся) станом на час їх смерті; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину Будинку після смерті ОСОБА_2 ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини Будинку після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 починаючи з самого народження фактично проживала за адресою Будинку разом з ОСОБА_2 (мати), ОСОБА_4 (дід) та ОСОБА_3 (баба), що підтверджується записами у будинковій книзі для прописки громадян. 23.07.1991 позивач знялась з реєстрації за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 27.12.2019 позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Горбатюк В.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 24/2019. Однак приватним нотаріусом було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 194/02-31 від 27.12.2019, яка обґрунтовувана тим, що оскільки онука спадкодавця ОСОБА_1 у встановлений строк не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори або приватного нотаріуса та на час відкриття разом з нею постійно не проживала, так як її місце проживання було зареєстровано за іншою адресою, вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Між тим позивач, незважаючи на зняття з реєстрації місця проживання за адресою Будинку, продовжувала там проживати, доглядала за родичами.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву та викладені в ній доводи підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач ОСОБА_1 , допитана за її згодою в якості свідка, показала, що на момент смерті ОСОБА_2 15.06.2014 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала з ними однією сім`єю за адресою Будинку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що знає позивача з дитинства та багаторазово приходила в гості до сусідки позивача ОСОБА_6 . Щоб потрапити до домоволодіння ОСОБА_6 , вона спочатку зверталась до сусідів, які проживали в буд. АДРЕСА_1 . У вказаному Будинку проживали позивач, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . У 2014 році померла мати позивача. На момент її смерті в 2014 позивач проживала у вказаному Будинку. Залишилась баба позивача, за якою остання доглядала. В 2015, на момент смерті баби ОСОБА_3 , позивач проживала разом з нею у Будинку. Свідок в 2014 та 2015 регулярно відвідувала ОСОБА_6 приблизно один раз на два тижні. Позивач протягом вказаного періоду проживала в будинку АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивача, проживає в сусідньому будинку. Позивача вона знає з дитинства. Позивач постійно проживала в будинку АДРЕСА_1 з народження і до смерті баби в 2015. На момент смерті її матері ОСОБА_2 та бабки ОСОБА_3 в 2014 та 2015 відповідно, позивач постійно проживала разом з ними у вказаному вище ОСОБА_8 . Свідок приходила до них в гості приблизно два рази на тиждень та постійно бачила там позивача.

Суд, заслухавши показання позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , складеного російською мовою, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 , 30.08.1972 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».

Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 , 09.11.2000 розірвано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 . Прізвище дружини після розірвання шлюбу « ОСОБА_11 ».

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 27.12.2019, який міститься в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала в Будинку.

Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 0 від 27.12.2019, який міститься в матеріалах спадкової справи, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала в Будинку.

Згідно заяви ОСОБА_12 , справжність підпису якої засвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алтуніною Т.П. 20.01.2020, зареєстрованої в реєстрі за № 44, ОСОБА_1 є її подругою, з якою вона знайома з 2000. ОСОБА_12 неодноразово навідувала ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 . Після раптової смерті матері в червні 2014 ОСОБА_1 всі сили поклала на догляд за бабусею. Фактично ОСОБА_1 у 2014 взяла на себе обов`язки власника будинку АДРЕСА_1 .

Згідно заяви ОСОБА_13 , справжність підпису якої засвідченого приватним нотаріусом ХМНО Алтуніною Т.П. 05.03.2020, зареєстрованої в реєстрі за № 223, ОСОБА_1 є її подругою, з якою вона знайома з 1999. ОСОБА_1 постійно проживала з матір`ю та бабусею, оскільки останні потребували постійного догляду та допомоги.

Згідно відповіді КНП «Міська поліклініка № 20» Харківської міської ради № 526 від 30.06.2020, наданої на виконання ухвали суду від 09.06.2020, лікар ОСОБА_14 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , усно доповіла, що при відвідуванні пацієнтів за адресою Будинку багаторазово оглядала також ОСОБА_1 ОСОБА_1 була пацієнткою лікаря ОСОБА_14 .

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що позивачка проживала разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою Будинку станом на час смерті останніх, а саме станом на 15.06.2014 та 09.02.2015 відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що інші особи за адресою Будинку станом на час смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживали.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом ХМНО Горбатюк В.С. після смерті ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулась позивач ОСОБА_1 . З цієї ж спадкової справи, а саме Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58914797 від 27.12.2019 вбачається, що після смерті матері позивача ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась. Постановою приватного нотаріуса ХМНО Горбатюк В.С. від 27.12.2019 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок, що належав ОСОБА_3 . Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини від спадкоємців не надходило.

Відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 04.12.2019 по справі № 643/15291/18, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 скасовано, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Харківська міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцями залишено без розгляду.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Третьою Харківською державної нотаріальною конторою 20.08.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1540, спадкоємицями майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , порівну є його дружина та дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що мешкають в АДРЕСА_1 . Спадкове майно складається з жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з даних КП «ХМБТІ», 1/2 частина будинку зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 , 1/2 за ОСОБА_3 .

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 224074871 від 15.09.2020, відомості щодо Будинку у вказаних реєстрах відсутні.

Таким чином, вказаний вище Будинок належав в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/2 частині кожній.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи, що судом встановлений факт проживання позивача та її бабки ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 станом на час смерті останньої, вказані особи вважаються такими, що прийняли спадщину.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 спадкоємцями належної їй 1/2 частини Будинку були в рівних частках її дочка ОСОБА_1 (позивач) та матір ОСОБА_3 , які успадкували відповідно по 1/4 частині будинку.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину Будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно, частка ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 складала 3/4 частин Будинку (1/2 частина плюс 1/4 частина).

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що судом встановлений факт проживання позивача разом з її бабою ОСОБА_3 станом на час смерті останньої, позивач вважається такою, що прийняла спадщину.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем належної їй 3/4 частини Будинку за правом представлення є її онука ОСОБА_1 (позивач), оскільки вказана частина Будинку належала б за законом її матері ОСОБА_2 , якби вона була живою на час відкриття спадщини.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 3/4 частини Будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання позивача однією сім`єю за адресою Будинку разом із спадкодавцями ОСОБА_2 (мати) та ОСОБА_3 (баба) станом на час їх смерті, суд керується таким.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що вимогу про встановлення вказаного вище факту заявлено виключно з метою вирішенню спору про право власності, тобто виключно з метою подальшого визнання за позивачем права власності на Будинок.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 522/12901/17-ц, від 22.08.2018 по справі № 25/1265/16, під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного (примусового) характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 по справі № 399/142/16-ц зазначено, що Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява № 61406/00, § 59);«ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

Суд з урахуванням предмету позовних вимог та мети звернення позивача до суду з даним позовом приходить до висновку, що вимога про встановлення факту спільного проживання не має самостійного правового значення для захисту прав позивача, оскільки ефективним способом захисту прав позивача в даній цивільній справі є саме визнання права власності на Будинок в порядку спадкування за законом.

За таких обставин суд не вбачає підстав для окремого застосування такого способу захисту прав позивача, як встановлення факту спільного проживання вказаних вище осіб, та приходить до висновку, що вказаний факт відноситься до предмету доказування в даній справі, а саме обставин прийняття позивачем спадщини після смерті її матері та баби.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_15 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , до Харківської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов