Справа №597/1514/19
Провадження №2/597/3/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Дудяка С.В.

з участю:

секретаря судових засідань Фаринник Г.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - Відділ у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Відділ з питань державної реєстрації Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання договору купівлі-продажу земельних ділянок укладеним та визнання права власності на земельні ділянки

в с т а н о в и в :

Позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні просять суд визнати укладеним договір купівлі-продажу земельних ділянок:

-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, яка розташована в с.Солоне Заліщицького району Тернопільської області, вартістю 131025 грн, кадастровий номер 020010006, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №291888, який виданий на підставі рішення Солоненської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 12.01.2002 року №211 на прізвище ОСОБА_3 ;

-для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5702 га, яка розташована в с.Солоне Заліщицького району Тернопільської області, вартістю 14272,82 грн, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №201775, який виданий на підставі рішення Солоненської сільської ради від 12.01.2002 року №211, кадастровий номер 020010007, на прізвище ОСОБА_3 ..

Також позивач та його представник просять визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на вищевказані земельні ділянки.

При цьому позивач та його представник покликаються на те, що 19.05.2008 року позивачем було укладено договір купівлі-продажу будинковолодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 . Вказане будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). При укладенні вищевказаного договору купівлі-продажу будинку у відповідачки ОСОБА_3 із собою не було державного акту на земельні ділянки, тому договір укладено лише стосовно житлового будинку. Однак, як зазначає позивач та стверджує в судовому засіданні його представник, сторони договору домовилися, що відповідачка віддасть позивачу документи на землю і жодних проблемних питань з цього приводу у них не виникатиме. Також позивач та його представник наполягають на тому, що судовим рішенням від 08.12.2011 року підтверджено факт передачі відповідачці грошових коштів за придбаний будинок та земельні ділянки. На даний час у позивача виникли проблеми пов`язані з реєстрацією права на земельні ділянки, оскільки відділ з питань державної реєстрації відмовив йому у реєстрації права власності, так як у договорі купівлі-продажу земельні ділянки не відображені. Також позивач та його представник зазначають, що державним актом на землю старого зразка дозволялося посвідчення права власності на декілька земельних ділянок одним державним актом і на момент укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку дві земельні ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, для ведення особистого селянського господарства були посвідчені одиним державним актом серії ІІІ-ТР №011678. Однак згодом відповідачка здійснила заміну вказаного державного акту на два державні акти: серії ЯК №201775 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5702 га; серії ЯК №291888 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га.

У зв`язку з вищенаведеним позивач та його представник вважають, що при укладенні договору купівлі-продажу будинку сторони домовилися про перехід права власності крім будинку ще й на дві земельні ділянки, що посвідчені одним державним актом, тому у зв`язку з невизнанням відповідачкою права власності позивача на земельні ділянки, позивач змушений звертатися до суду з даним позовом, який просять задовольнити повністю.

Ухвалою суду 11.11.2019 року про відкриття провадження у справі відповідачці надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин.

Відповідачка відзиву на даний позов у визначений судом строк не подала, в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать її письмові заяви

Суд вважає, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без її участі, так, як проти цього не заперечує представник позивача.

Відповідно до ст.178 ч.8 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи - відділу у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, по суті заявлених позовних вимог покладається на думку суду.

Представник третьої особи - Відділу з питань державної реєстрації Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву в якій просить розгляд справи поводити у відсутності представника, оскільки сектор державної реєстрації перебуває у стані реорганізації.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задовольнити позов частково, виходячи із наступного:

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст.655 ч.1 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором купівлі-продажу від 19.05.2008 року відповідачка ОСОБА_3 зобов`язалася передати у власність позивачу ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вказаний договір посвідчений 19.05.2008 року приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Чаплієм В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1365.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15.04.2019 року по справі №597/516/19, яке набрало законної сили 16.05.2019 року встановлено факт, що має юридичне значення про те, що договір купівлі-продажу від 19.05.2008 року серії ВКК №763886 на ім`я ОСОБА_4 стосовно будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення вказаного договору відповідачці згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ТР №011678 від 23.07.2002 року належало дві земельні ділянки: І - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розміром 0,2500 га; ІІ - для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0,5702 га.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.12.2011 року по справі №2-1424/11/1905, яке набрало законної сили 13.03.2012 року встановлено, що при передачі грошей ОСОБА_2 ОСОБА_3 за придбання у неї житлового будинку, було домовлено, що земельна ділянка на якій знаходиться вказаний житловий будинок також входить у ціну покупки будинку.

Вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 13.03.2012 року.

Відповідно до приписів ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матір позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 письмовою заявою сільському голові с.Солоне Заліщицького району Тернопільської області від 30.07.2009 року стверджувала, що державний акт відповідачкою ОСОБА_3 серії ІІІ-ТР №011678 на землю не втрачений, а переданий останньою її сину ОСОБА_2 при продажу будинковолодіння.

Однак, відповідачці взамін втраченого державного акту серії ІІІ-ТР №011678 видано два державні акти: серії ЯК №291888 на земельну ділянку площею 0,2500 га; серії ЯК №201775 на земельну ділянку площею 0,5702 га.

Вищевказане стверджується листом відділу у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №222/105-19 від 05.07.2019 року.

Згідно ст.120 ч.1 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спрних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст.377 ч.1 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спрних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Вищезазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, що також стверджується правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду України 13.04.2016 року та 12.10.2016 року у справах №6-253 цс-16, №6-2225 цс-16 відповідно, Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №364/515/19 від 26.12.2019 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст.317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст.10 ч.4 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Позивач в позовній заяві зазначає та його представник в судовому засіданні стверджує, що відповідачка по справі ОСОБА_3 не визнає права позивача на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5702 га.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст.129 ч.3 п.4 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А, тому, враховуючи вищевказане та з метою захисту права власності, яке відповідно до ст.41 Основного Закону є непорушним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, визнавши укладеним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, яка розташована в с.Солоне Чортківського (колишнього Заліщицького) району Тернопільської області, вартістю 131025 грн, кадастровий номер 020010006, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №291888, який виданий на підставі рішення Солоненської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 12.01.2002 року №211 на прізвище ОСОБА_3 та визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на вказану земельну ділянку, оскільки в судовому засіданні знайшов своє повне ствердження той факт, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку позивачем правомірно набуто право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться даний житловий будинок та яка необхідна для його обслуговування та обслуговування господарських будівель та споруд.

Що стосується позовної вимоги відносно земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5702 га, яка розташована в с.Солоне Заліщицького району Тернопільської області, вартістю 14272,82 грн, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №201775, який виданий на підставі рішення Солоненської сільської ради від 12.01.2002 року №211, кадастровий номер 020010007, на прізвище ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що в цій частині позивачу слід відмовити за безпідставністю вказаної позовної вимоги, оскільки перехід права власності на таку земельну ділянку при набутті права власності на житловий будинок є неможливим, виходячи як з норм законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, так і з норм чинного на даний час законодавства.

Та обставина, що дві вищевказані земельні ділянки на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку були посвідчені одним державним актом, не дає підстав вважати, що позивач придбавши житловий будинок набув право власності і на земельну діялнку для ведення особистого селянського господарства, яка не є зайнятою житловим будинком, будівлею або спорудою, та не являється необхідною для їх обслуговування.

Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що оскільки позивач не порушував питання про вішкодування понесених ним судових витрат, їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321, 328, 377, 392, 655 Цивільного кодексу України, ст.120 Земельного кодексу України, ст.ст.10, 11, 76-82, 89, 141, 178 ч.8, 211, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи - Відділ у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Відділ з питань державної реєстрації Заліщицької районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання договору купівлі-продажу земельних ділянок укладеним та визнання права власності на земельні ділянки задовольнити частково.

Визнати укладеним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, яка розташована в с.Солоне Чортківського (колишнього Заліщицького) району Тернопільської області, вартістю 131025 грн, кадастровий номер 020010006, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №291888, який виданий на підставі рішення Солоненської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 12.01.2002 року №211 на прізвище ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, яка розташована в с.Солоне Чортківського (колишнього Заліщицького) району Тернопільської області, вартістю 131025 грн, кадастровий номер 020010006, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №291888, який виданий на підставі рішення Солоненської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області від 12.01.2002 року №211 на прізвище ОСОБА_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.ст.284, 354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, а відповідачкою протягом 30 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення.

Повне рішення суду складено 13.04.2021 року.

Суддя

С. В. Дудяк