Постанова

Іменем України

21 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 350/574/16-ц

провадження № 61-2429св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року у складі судді: Пулика М. В., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Томин О. О., Фединяка В. Д.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Первісний позов мотивований тим, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 370-014/ФКВ-8, відповідно до якого йому було надано кредит у сумі 12 145 дол. США строком до 25 вересня 2015 року, зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 9,90 % річних.

Для забезпечення належного виконання умов кредитного договору 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 370-014/Zфпор-08, за яким ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком у повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають із кредитного договору.

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконувалися належним, внаслідок чого станом на 30 березня 2016 року в нього утворилася заборгованість у сумі 70 186,99 грн, з яких: 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - проценти за користування кредитом, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - 3 % річних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань.

ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 70 186,99 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивований тим, що він належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме: сплатив всю суму заборгованості за цим договором, тому відповідно до положень статті 599 ЦК України вважав, що зобов`язання за цим договором припинились.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

визнати, що він належним чином виконав свої зобов`язання та сплатив всю суму грошових коштів за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № 370-014/ФКВ-08, укладеним між ним та ТОВ «Український промисловий банк», відповідно до статті 599 ЦК України;

визнати недійсними кредитний договір від 26 вересня 2008 року № 370-014/ФКВ-8, укладений між ним та ТОВ «Український промисловий банк», та договір поруки від 26 вересня 2008 року № 370-014/Zфпор-08, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою від 27 лютого 2017 року Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору об`єднано в одне провадження з позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області у складі судді Пулик М. В. від 14 червня 2018 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 70 186,99 грн, з яких 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - відсотки, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - сума за ставкою 3 % річних.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачами неналежним чином виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. Строк дії договору погоджений сторонами та діє до його повного виконання, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № 370-014/ФКВ-08 у сумі 70 186,99 грн, з яких 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - відсотки, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - сума за ставкою 3 % річних, та судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за кредитним договором? унаслідок чого виникла заборгованість, яку він має сплатити на користь банку. Водночас апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині первісних позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, виходив з того, що банк звернувся до суду в квітні 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без змін.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що в частині зустрічних позовних вимог судові рішення не оскаржуються, а тому не є предметом перегляду судом касаційної інстанції. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , не перевіривши належним чином заперечень відповідача ОСОБА_1 щодо виконання ним зобов`язань. Апеляційний суд належним чином не з`ясував дійсного розміру заборгованості, яку має відповідач перед позивачем, чи існує така заборгованість з урахуванням наданих відповідачем квитанцій про сплату коштів на виконання умов договору за період до січня 2015 року. Ухвалюючи рішення про відмову у позові до відповідача ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що банк пропустив строк звернення до поручителя з вимогою шляхом звернення з цим позовом. Рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на час звернення банкe з позовом до суду у жовтні 2012 року заборгованість за кредитним договором № 370-014/ФКВ-8 від 26 вересня 2008 року становила 41 835,63 грн, з яких: тіло кредиту - 41 111,04 грн, відсотки - 370,96 грн, комісія за ведення кредиту - 353,64 грн (а. с. 34-35, т. 3). ОСОБА_1 за період з 11 жовтня 2012 року по 23 січня 2015 року сплатив на погашення кредитної заборгованості 44 393,28 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями (а. с. 140-167 т. 2). Згідно розрахунку заборгованості банку станом на 30 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становить 70 186,99 грн, з яких: 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - проценти за користування кредитом, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань. Як встановлено у судовому засіданні, різниця між тілом кредиту станом на 08 жовтня 2012 року та тілом кредиту станом на 30 березня 2016 зумовлена курсовою різницею. Беручи до уваги, що кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» становила 41 835,63 грн, позичальник протягом жовтня 2012 року - січня 2015 року сплатив на погашення кредитної заборгованості 44 393,28 грн, тому у банку відсутні правові підстави для звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 370-014/ФКВ-8 від 26 вересня 2008 року, оскільки у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору. Банк про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України? за спірний період не заявляв.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 жовтня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року у справі № 0908/5974/2012 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 370-014/ФКВ-8 у позові відмовлено. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що зазначеним рішенням суду у задоволенні позовних вимог банку було відмовлено у зв`язку з тим, що відповідач виконує взяті на себе зобов`язання зі сплати кредиту, тому підстави для дострокового стягнення заборгованості відсутні, та не з`ясував дійсного розміру заборгованості, яку має відповідач перед позивачем, чи існує заборгованість з урахуванням наданих відповідачем квитанцій про сплату коштів на виконання умов договору за період до січня 2015 року, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку. Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 14 червня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному об`ємі тривало не до вересня 2015 року, тобто не до завершення строку дії договору, а тільки до травня 2014 року. З наявних у справі копій платіжних документів (т. 2, а. с. 140-167), розрахунку заборгованості (т. 1, а. с. 21-23) вбачається, що ОСОБА_1 з травня 2014 року по січень 2015 року вносив щомісячно платежі для погашення тіла кредиту та сплату відсотків у розмірі, який є істотно меншим від обумовленої кредитним договором суми. Цієї обставини ОСОБА_1 у засіданні апеляційного суду не заперечував, пояснивши, що у нього тоді не вистачало коштів. В результаті проведених колегією суддів розрахунків та з врахуванням наданих відповідачем копій квитанцій за період з жовтня 2012 року по січень 2015 року, шляхом додавання щомісячних платежів за вказаний період, встановлено, що ОСОБА_1 сплатив 3 495,87 доларів США тіла кредиту, 778,13 доларів США відсотків за користування кредитом та 3 552,31 грн комісії (т. 2, а. с.140-167). Сплата цих коштів позивачем була врахована при подачі позову про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 70 186,99 грн, про що власне свідчить розрахунок заборгованості (т. 1, а.с.21-23). Різниця між вимогою, пред`явленою у 2012 році банком про сплату ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, та сплаченими ним коштами за основною заборгованістю згідно квитанцій в період з жовтня 2012 року по січень 2015 року складає 1 647,51 доларів США (5 143,38 доларів США - 3 495,87 доларів США). Саме про стягнення такого розміру заборгованості за тілом кредиту ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до суду у травні 2016 року. Це підтверджується проведеним апеляційним судом розрахунком, а саме 1 647,51 доларів США х 26,439172 грн (офіційний курс долара США станом на 30 березня 2016 року) = 43 558,80 грн. Стосовно розміру інших складових кредитної заборгованості, а саме відсотків за користування кредитом, комісії, пені та 3% річних, то апеляційний суд вважає, що ПАТ «Дельта Банк» розрахунок відповідних сум проведено з урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема, про обмеження стягнення пені річним строком. Іншого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не представив. Наведені вище обставини і розрахунки спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він сплативши 44 000 грн, у повному об`ємі виконав умови кредитної угоди, і навіть переплатив.

Апеляційний суд вказав, що не заслуговують на увагу й посилання на те, що у зв`язку із пред`явленням у 2012 році позову про дострокове повернення кредиту змінився строк виконання кредитного договору. Адже, рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року позов банку визнано безпідставним, і у його задоволенні відмовлено. Таким чином, після ухвалення цього судового рішення ОСОБА_1 повинен був виконати умови кредитної угоди: повернути суму несплаченого тіла кредиту та сплатити відсотки за час користування кредитними коштами. Це, зокрема, випливає й із змісту названої постанови Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року, вказівки якого згідно статті 417 ЦПК України для апеляційного суду є обов`язковими. Отже, правових підстав вважати, що внаслідок безпідставного звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості банком було змінено строк виконання договору, немає.

Колегія суддів вважала необґрунтованими доводи про те, що звернувшись з позовом у 2016 році, банк пропустив строк позовної давності, оскільки після ухвалення Калуським міськрайонним судом рішення від 06 грудня 2012 року ОСОБА_1 продовжував вносити кошти на погашення заборгованості за кредитом і останній платіж здійснений ним в січні 2015 року. Це на думку апеляційного суду свідчить про визнання ним свого боргу перед ПАТ «Дельта Банк», що в силу частини першої статті 264 ЦК України є обставиною, яка перериває перебіг позовної давності.

Аргументи учасників справи

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив: скасувати оскаржені рішення та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 ; судові витрати покласти на банк.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Дельта Банк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору. Тому у нього відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору. Апеляційним судом вказівку Верховного Суду не виконано. Судом не було досліджено графіку платежів за кредитним договором на який посилається представник банку, не досліджено всіх зібраних доказів по справі, не надано їм відповідної правової оцінки, не з`ясовано всіх обставин справи.

Аналіз касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що судові рішення оскаржуються та є предметом касаційного перегляду тільки в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 70 186,99 грн.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року: відкрито касаційне провадження у справі; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі провадження № 14-154цс18, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі провадження № 14-318цс18, від 12 червня 2019 року у справі № 350/574/16-ц та постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 10 вересня 2014 року у справі № 6-28цс14, від 17 вересня 2014 року у справі провадження № 6-125цс14, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 09 листопада 2016 у справі № 6-1457цс16.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого згідно договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року стало ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №370-014/ФКВ-08 на суму 12 145 дол. США зі сплатою 9,90% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2015 року. За умовами вказаного договору відповідач зобов`язався повертати кредит щомісяця частинами в розмірі не менш як 144,58 дол. США по 20-те число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

ПАТ «Дельта Банк» у позовній заяві посилається на те, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка станом на 30 березня 2016 року склала 70 186,99 грн, з яких: 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - відсотки, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - сума за ставкою 3% річних.

У жовтні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» пред`явило до ОСОБА_1 позов про дострокове повернення кредиту, отриманого в іноземній валюті.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року у справі №0908/5974/2012, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за безпідставністю позовних вимог.

У справі №0908/5974/2012 встановлено:

«між позивачем, який є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 370-014/ФКВ-08 від 26 вересня 2008 року, згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 12 145,00 дол. США на строк до 25 вересня 2015 року зі сплатою 9,90 % річних. Згідно договору від 30 червня 2010 року між ТзОВ «Український промисловий Банк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України, активи та кредитні зобов`язання ТзОВ «Український промисловий Банк» було передано на користь АТ «Дельта Банку»;

«заборгованість в сумі 41 835,63 грн, з яких 41 111,04 грн заборгованості по тіло кредиту та 370,96 грн несплачені відсотки та 353,64 грн комісії за ведення кредиту, тобто яка відповідає графіку погашення, а отже слід зробити висновок, що відповідачем здійснюється оплата по погашенню кредитних коштів та процентів за користування згідно графіку. Досліджуючи даний розрахунок вбачається, що прострочена заборгованість по договору станом на 04 жовтня 2012 року складає по тілу кредиту -0,00 грн, по відсотках -0,00 грн та комісія в сумі 256,57 грн, яка нарахована відповідачу, однак погашена ним 8 листопада 2012 року на письмову вимогу банку, тобто на 27 день з дня її отримання, про що свідчить квитанція про оплату та підтверджує той факт, що відповідач погасив заборгованість та вийшов на графік погашення кредиту»;

«досудову вимогу банку, датовану 08 вересня 2012 року, відповідач отримав 12 жовтня 2012 року рекомендованим листом та вручено йому за дорученням 17 жовтня 2012 року, вимога відповідно до штампу на конверті відправлена відповідачу тільки 09 жовтня 2012 року. Відповідно до п. 6.2 кредитного договору № 370-014/ФКВ-08 банк має право вимагати дострокового повного повернення Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору Позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від Банку повернути суму заборгованості по Кредиту. Згідно квитанції №51313277 від 08 листопада 2012 року (а.с.51) відповідачем прострочену заборгованість в сумі 256,57 грн сплачено, тобто на 27 день після отриманої ним письмової вимоги банку. Таким чином, оскільки відповідачем виконуються взяті на себе зобов`язання по сплаті кредиту згідно графіку, погашено заборговану комісію у строки, передбачені кредитним договором, то підстави для дострокового стягнення заборгованості відсутні».

Позов у справі, що переглядається, пред`явлено у 07 квітня 2016 року.

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 в зустрічній позовній заяві просив відмовити в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку із спливом позовної давності.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів».

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції: не врахував, що в кредитному договорі встановлено кінцевий термін повернення до 25 вересня 2015 року і після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; не звернув увагу, що кредитним договором передбачено повернення коштів шляхом здійснення щомісячних платежів, а перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу; не з`ясував, за який період стягнута заборгованість. За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін в частині публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 70 186,99 грн.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду в оскарженій частині та залишення в силі рішення суду першої інстанції, то суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду не відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду постанову апеляційного суду скасувати та передати справу в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 70 186,99 грн на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року скасувати.

Передати справу № 350/574/16-ц в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 70 186,99 грн на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук