РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Бурдун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2021, цивільну справу № 758/16504/19 (номер провадження 2/758/5842/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., на підставі рішень зборів суддів Подільського районного суду м. Києва № 1 від 04.01.2021, № 2 від 12.01.2021 та № 3 від 14.01.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 2003 по 2006 роки вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , в результаті якого у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.07.2019 у справі № 758/2718/18 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 3 тис. грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02.03.2018 до досягнення дітьми повноліття. На підставі рішення 14.08.2019 видано виконавчий лист.

27.08.2019 старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 59870210 щодо стягнення аліментів з відповідача.

Старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві Бабенко О.В. здійснено розрахунок заборгованості по аліментів, згідно якого станом на 30.11.2019 ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам у розмірі 132000,32 грн. Оскільки відповідач неналежним чином виконував свій обов`язок по сплаті аліментів на утримання дітей та допустив прострочення сплати аліментних платежів, у зв`язку з чим утворилась пеня за прострочення сплати аліментів.

Позивачем розраховано неустойку (пеню) за прострочення плати аліментів, яка за період з 02 березня 2018 року по 28 листопада 2019 року складає 118 560,00 грн.

Отже позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів за період з 02.03.2018 по 28.11.2019 у розмірі 118 560,00 грн, та понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 тис. грн.

01.03.2021 позивачкою ОСОБА_1 подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивачка просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів за період з 01.04.2018 по 28.11.2019 (по аліментним платежам з 02.03.2018 по 31.10.2019) у сумі 112 560, 00 грн, та понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 тис. грн.

На виконання ухвали суду від 01.02.2021 представником відповідача адвокатом Левицьким В.А. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідач та його представник не погоджуються з позицією позивачки про те, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів має нараховуватись з часу встановленого судом у рішенні суду з якого присуджені аліменти, адже обов`язок відповідача по сплаті щомісячних платежів та у відповідному розмірі настав з 01 серпня 2019 року (часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили), і саме у цей день у ОСОБА_2 виник обов`язок зі сплати аліментів.

Відповідачем станом на 29.11.2019 сплачено заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 126 000,00 грн. ОСОБА_2 сплатив за 2019 рік на користь ОСОБА_1 132 000, 32 грн. Ця сума включає і сплату аліментів за грудень 2019 року, які було сплачено 02 грудня 2019 року.

Відповідач та його представник вважають, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази на підтвердження вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Відповідач є пенсіонером, інвалідом другої групи. На утриманні відповідача окрім доньок від позивачки, перебуває син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є студентом Національного транспортного університету, денної форми навчання. Тобто сукупний розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання трьох дітей, перевищує визначені чинним законодавством обмеження розмірі відрахувань із заробітної плати, у зв`язку з чим заборгованість відповідача утворилась з незалежних від нього причин та за відсутності його вини.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, до суду її представник адвокат Кухаренко О.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, зменшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

У судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами у справі, що позивачка з відповідачем перебувала у з фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 02.07.2019 у справі 758/2718/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02.03.2018 до досягнення дітьми повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бабенко О.О. від 27.08.2019 відкрито виконавче провадження (ВП № 59870210) з виконання виконавчого листа № 758/2718/18, виданого 14.08.2019 Подільським районним судом міста Києва, на підставі якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02.03.2018 до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам № 59870210/2 від 31.10.2019, складеною старшим державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС міста Києва Бабенко О.О., загальна заборгованість ОСОБА_2 згідно з виконавчим листом № 758/2718/18 станом на 31.10.2019 склала 95 334,00 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам № 59870210/2 від 18.12.2019, складеною старшим державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС міста Києва Бабенко О.О., згідно наданих квитанцій про сплату аліментів ОСОБА_2 станом на 30.11.2019 сплатив ОСОБА_1 аліменти та заборгованість по аліментах у розмірі 132000,32 грн. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.11.2019 відсутня.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим позивач бажає стягнути з відповідача відповідну суму неустойки (пені).

Вказані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач надала належні, допустимі та достатні докази того, що станом на 31.10.2019 відповідач без поважних причин, систематично, протягом декількох місяців не сплачував аліменти на утримання дітей, у зв`язку з чим за ним утворився значний розмір заборгованості. При цьому, позивач у позовній заяві просить суд стягнути неустойку (пеню) у зв`язку із несплатою аліментів за період з 01.04.2018 по 28.11.2019 (по аліментним платежам з 02.03.2018 по 31.10.2019, а тому суд на підставі принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) розглядатиме відповідні позовні вимоги саме за цей період.

Перевіряючи правильність розрахунків позивача та обраховуючи розмір неустойки за несплату аліментів, суд враховує наступне.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц.

Обраховуючи розмір неустойки у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів за наведеною вище формулою, суд, з використанням відомостей, викладених у розрахунку заборгованості по аліментам станом на жовтень 2019 року, доходить висновку про те, що сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2018 по 31.10.2019 складає 112 560 грн 00 коп. Розрахунок виконаний позивачем вірно, з яким суд погоджується. Також розрахунок такої заборгованості не спростовано відповідачем. Крім того, задоволення цього позову не порушить права відповідача в аспекті приписів абзацу 2 частини 1 статті 196 СК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі заявленому позивачкою, тобто задоволення позовних вимог у розмірі 112 560 грн 00 коп.

Щодо твердження відповідача про те, що заборгованість по аліментам утворилася не з його вини, а через те, що сукупний розмір стягуваних з нього аліментів перевищує визначений чинним законодавством обмежений розмір відрахувань із заробітної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З приписів статті 89 ЦПК України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані відповідачем до свого відзиву на позов письмові докази, суд зауважує, що рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей було винесено 02.07.2019. З тексту зазначеного рішення вбачається, що відповідач був присутній на розгляді справи судом та визнав позовні вимоги у повному обсязі. Якщо відповідач був не згоден з розміром стягуваних з нього аліментів, він вправі був оскаржити дане судове рішення у встановленому законом порядку або в подальшому, у випадку перевищення визначеного законодавством розміру відрахувань з його заробітної плати, пенсії, міг звернутися до суду з відповідним позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Однак відповідачем цього зроблено не було.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 112 560, 00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З урахуванням того, що позивачкою були надані договір про надання правової допомоги та документи, що свідчать про оплату послуг наданих адвокатом, оформлені у встановленому законом порядку, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 6 тис. грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 112 560 (сто дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивачка - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 .

Суддя Д. В. Петров