Ухвала

15 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 554/2741/20

провадження № 61-6144ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (далі - АТ «Полтаваобленерго») на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92 744,90 грн, а також 80 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що наказом АТ «Полтаваобленерго» від 01 листопада 2019 року № 824-к його було звільнено з посади директора з правової роботи АТ «Полтаваобленерго». Про вказаний наказ відповідач повідомив його лише в лютому 2020 року. Трудову книжку він отримав поштою 05 березня 2020 року. В день звільнення 01 листопада 2019 року він перебував на лікарняному у зв`язку зі складною хворобою - інсультом. Після звільнення AT «Полтаваобленерго» виплатило йому заробітну плату у вигляді оплати лікарняних листків за період до 12 грудня 2019 року. Остання виплата була здійснена 14 липня 2020 року. Тому період, за який підлягає стягненню середній заробіток, становить з 13 грудня 2019 року по 14 липня 2020 року - 145 робочих днів. Сумарний розмір заробітної плати за два календарні місяці, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата, становить 26 224,22 грн. Середній заробіток за один робочий день розрахункового періоду становить 639,62 грн. Таким чином, сума заборгованості відповідача становить 92 744,90 грн (639,62 грн х 145). Крім того, неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

Заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 92 105,28 грн. Стягнуто з АТ «Полтаваобленерго» на користь ОСОБА_1 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

04 січня 2021 року АТ «Полтаваобленерго» подало апеляційну скаргу на заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 25 листопада 2020 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року повернуто АТ «Полтаваобленерго» його апеляційну скаргу на заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 25 листопада 2020 року.

12 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким залишити без змін заочне рішення Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Ціна позову в цій справі становить 172 744,90 грн (92 744,90 грн + 80 000 грн), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тобто справа № 554/2741/20 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Посилання заявника на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2018 року у справі № 643/5556/14-ц не заслуговує на увагу, оскільки наведені у вказаній постанові правові висновки стосуються апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду скарги на дії державного або приватного виконавця. Об`єднана плата вказала на відсутність в апеляційного суду повноважень на скасування такої ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. В цій же справі апеляційний суд повернув апеляційну скаргу відповідача на заочне рішення місцевого суду у зв`язку з тим, що воно не переглядалося в порядку, передбаченому статтями 284-287 ЦПК України, а було відразу оскаржене в загальному порядку.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко