Справа №461/9988/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідент.код. НОМЕР_1 ) до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (65020, м.Одеса, вул.Базарна, 104; ) про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що 28.04.2012 року Приморським районним судом м.Одеси розглянуто цивільну справу №1522/6783/12 та винесено рішення, яким вирішено стягнути з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суми внеску та відсотків по ньому за Депозитним договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договору №ЛВ-20/0041/08/0986 від 19.09.2008 року, з урахуванням Додаткового Договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9507,57 грн. 10.05.2012 року вказане рішення набрало законної сили та 21.06.2012 року видано виконавчий лист №1522/6783/12, який скеровано позивачем на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м.Одесі. На даний час, у Другому Приморському відділі ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 по вищевказаному виконавчому листі та тривають виконавчі дії, однак, боржник ухиляється від виконання рішення суду. Крім того, зазначає, що у п.п.4.1, 4.2 Договору №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договору №ЛВ-20/0041/08/0986 від 19.09.2008 року зазначено про те, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору, згідно чинного законодавства України, порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Відтак, згідно наданого розрахунку пені за несвоєчасне виконання договорів про повернення депозитних вкладів та нарахованих на нього процентів, згідно облікової ставки НБУ, ОСОБА_1 вважає, що сума пені за грудень 2019 року становить: 84141,96 грн. (35368,20 грн. +48773,76 грн.). Також, позивач просить стягнути в його користь з відповідача 2500,00 грн. компенсації за відрив від звичайних занять, підготовку, написання та подання позовної заяви за п`ятнадцять днів.

11.02.2021 року представник відповідача адвокат Племениченко Г.В. скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Зокрема, зазначає, що позивач просить стягнути пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, хоча таке не передбачено ні самим договором, ні діючим законодавством. Крім того, зазначає, що стягнення пені суперечить ЗУ «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань», яким передбачений граничний розмір пені, а конкретний розмір має погоджуватись сторонами договору та таке стягнення не може ґрунтуватись на ст.1048 ЦК України, оскільки вказана стаття не застосовується до наслідків невиконання рішення суду. Водночас, вказує, що будь які зобов`язання перед позивачем є припиненими за будь-яких обставин, оскільки КС «Перше кредитне товариство» в 2011-2016 р.р. перебувала в межах процедури банкрутства. Відповідно до діючої на той час редакції ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги, що не були заявлені в межах справи про банкрутство» - припинилися, про що прямо вказано в ухвалі Господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Вважає, що позивач грубо помилився у своїх розрахунках, оскільки нарахував не «річну» подвійну ставку НБУ, а «денну». Щодо заявленої вимоги про стягнення на користь позивача компенсації за відрив від звичайних занять, зазначає, що така не підлягає до задоволення, в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обґрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження. Крім того, ця вимога є похідною від основної та не підлягає до задоволення. Крім того, 26.02.2021 року представник відповідача адвокат Племениченко Г.В. скерував на адресу суду клопотання про стягнення з позивача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

26.03.2021 року ОСОБА_1 надав суду відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що з відзивом на позовну заяву не погоджується, вважає такий не обґрунтованим та таким, що не містить спростування заявлених позовних вимог. Вважає не вірними покликання представника відповідача на те, що у даній справі до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки уклавши Договір №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договору №ЛВ-20/0041/08/0986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов цього договору згідно норм ст.549, 611, 625 ЦК України та стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ згідно вказаного Закону. Оскільки умовами Договору та чинним законодавством не передбачено звільнення від відповідальності у разі порушення стороною умов Договору за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та не зазначено меншого від подвійної облікової ставки НБУ розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання, відповідач погодився нести відповідальність за порушення умов Договору у виді стягнення пені в розмірі подвійної ставки НБУ. Крім того, вважає посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 не обґрунтованим, оскільки в позові не заявлено вимоги на підставі ст.1048 ЦК України, щодо стягнення процентів, натомість вимоги заявлені щодо стягнення пені згідно ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, внаслідок невиконання відповідачем умов Договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, що підтверджено рішенням суду. Також, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що в позові заявлено вимогу щодо стягнення пені внаслідок прострочення грошового зобов`язання відповідачем відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, що є мірою відповідальності у виді стягнення з боржника неустойки (штраф, пеня). Зазначає, що представник відповідача не зазначає, яку норму порушено позивачем при нарахуванні подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 36 % денних, а не річних. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що ст.549 ЦК України передбачено стягнення пені у разі порушення боржником зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Також, вказує, що представник відповідача не обґрунтував, яким чином були погашені вимоги позивача, відповідно до абзацу 25 ч.1 ст.1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до норм ЗУ «Про кредитні спілки», член кредитної спілки не є конкурсним кредитором, а внески (вклади) члена кредитної спілки на депозитних рахунках, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Вважає покликання представника відповідача на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року безпідставним, оскільки в такій не вказано, що його позбавлено права власності на грошові кошти, які внесені як членом кредитної спілки «Перше кредитне товариство» або про те, що зазначені грошові кошти на цих вкладах є погашеними чи вимоги на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2012 року є погашеними, або що таке є скасованим. Водночас, ОСОБА_1 зазначає, що у аналогічній справі №2-1474/2010 відповідачем у вересні 2019 року подано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року у справі №7/17-2087-2011, якою затверджено реєстр кредиторів. Однак, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13.11.2019 року у справі №2-1474/2010 відповідачу відмовлено у задоволенні такої. Постановою Львівського апеляційного суду від 14.12.2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу Галицького районного суду м.Львова без змін. Також позивач вказує на те, що звернувшись до суду у березні 2012 року в межах позовної давності про повернення депозитного вкладу, процентів та інфляційних витрат, ним жодним чином не змінено умов Договору, оскільки строк виконання такого настав 21.09.2010 року та 19.09.2009 року відповідно, що не є достроковим стягненням кредиту, у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України. Відтак, заявлені у позовній заяві вимоги щодо стягнення пені є обґрунтованими та підтвердженими рішенням суду щодо прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем про повернення депозитних вкладів та процентів, а тому, позов підлягає до задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити.

Представник відповідача Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» - адвокат Племениченко Г.В. скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21.09.2009 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» укладено Договір №ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 5555 грн. строком на 13 місяців.

19.09.2008 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Перше кредитне товариство» укладено Договір №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 100 грн. на строк 12 місяців.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2012 року у справі №1522/6783/12 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним Договором ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та Договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2009 року, з урахуванням додатковового договору №1 від 21.07.2009 року в розмірі 9507,57 грн. та 120 грн. витрат на іфнормаційно-технічне забезпечення. В задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. відмовлено.

Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 цього Закону, розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

ОСОБА_1 надано суду розрахунок, відповідно до якого, розмір пені за грудень 2019 року становить 84141,96 грн. При цьому, жодних доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем зобов`язання, що дає підстави для стягнення на його користь пені, матеріали справи не містять. Зокрема, відсутні будь-які відомості про видачу виконавчого листа №1522/6783/12 на виконання рішення суду від 28.04.2012 року, докази на підтвердження звернення з вказаним виконавчим листом до виконавчої служби та факту невиконання вказаного рішення.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги.

Встановлено, що відповідач - КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував належним чином розрахунок пені за вказаний ним період, а саме: період 01.12.2019 року по 31.12.2019 року включано, згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також того, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи - КС «Перше кредитне товариство»

Крім цього, як вбачається з умов договорів про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки, укладених між ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство», відповідальності у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів не встановлено. Натомість, такі містять посилання на «чинне законодавство України».

Крім того, судом встановлено, що 31.05.2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі №7/17-2087-2011 про визнання Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» банкрутом. 05.05.2013 року судом затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки.

05.04.2016 року Господарським судом Одеської обоасті винесено ухвалу про припинення провадження у справі та затверджено мирову угоду з кредиторами вкладниками, згідно умов якого сплата заборгованості відстрочується на один рік від моменту затвердження мирової угоди та сплачується після закінчення цього строку.

ОСОБА_1 не звертався до Господарського суду Одеської області з вимогами про визнання його конкурсним кредитором.

Відтак, зобов`язання КС «Перше кредитне товариство» перед позивачем, які виникли на підставі наявних у справі договорів є такими, що припинилися в силу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02 жовтня 2012 року), а саме - вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Оцінюючи покликання позивача на практику судів касаційної інстанції, як на підставу задоволення позову, суд приходить до переконання, що наведені правові висновки висловлені у вказаних справах не є подібними за змістом, не є тотожними та в повній мірі не відповідають характеру правовідносин сторін у цій справі, а відтак, не можуть бути застосовані у даній справі, як підстава для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивував свої позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами вкладу, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому, в задоволенні таких слід відмовити.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, суд приходить до висновку, що така до задоволення не підлягає, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні обґрунтування та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно роз`яснень, наведених у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правову допомогу, оскільки з долучених до матеріалів справи документів, не вбачається доказів того, що сплачені кошти в сумі 3000,00 грн. були відраховані у встановленому законом порядку з рахунку КС «Перше кредитне товариство», передбаченому для юридичних осіб.

Керуючись ст.ст. 8-14, 141, 223, 247, 258, 263-265, 354, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько