21 квітня 2021 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Токмак в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю Дашко В.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором № б/н від 14.09.2015 у сумі 14 649,19 грн. та судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 14.09.2015. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 24.09.2020 має заборгованість у сумі 14 649,19 грн., з яких: 9741,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 714,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 4193,32 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 (відповідно тексту позову).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду, у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України.
Відповідач на розгляд справи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов не надано, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.
Відповідно до ч. 7 ст. 85 ЦПК України суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.
В клопотанні про огляд веб-сайту представник позивача зазначає, що такий огляд надасть змогу підтвердити дійсність відповідної копії редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» на час укладення кредитного договору тобто станом 14.09.2015.
Огляд веб-сайту може бути проведений для фіксації лише тих даних, які можуть бути доказами у відповідній цивільній справі.
Сам по собі огляд веб-сайту за своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації тощо.
Клопотання позивача про огляд веб-сайту не підлягає задоволенню, оскільки, представником позивача не наведено достатнє обґрунтування необхідності забезпечення доказу саме шляхом його огляду за місцезнаходженням та відповідно неможливості забезпечення доказу в інший спосіб, передбачений ч.2 ст.116 ЦПК України, а також не надано достатніх даних, що дають підстави припускати, що цей засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 14.09.2015.
Згідно з рішенням єдиного акціонера банку від 21.05.2018 №519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п.1.7. Статуту АТ КБ «Приватбанк» (нова редакція). Статут 11.06.2018 погоджено з Національним банком України.
Відповідно до Паспорту споживчого кредиту, підписаного 14.09.2015 відповідачем ОСОБА_1 , остання отримала інформацію щодовідновлювальної картки «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», з встановленням типу процентної ставки у межах пільгового та поза межами пільгового періоду, строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, нарахуванням пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів за порушення строків платежів. Відповідно до даних Паспорту споживчого кредиту (а.п.13 Т.1 зворотня сторінка), умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту. Інформація, наведена в Паспорті споживчого кредиту зберігає чинність та є актуальною до 10.05.2018. Тоді як позивачем нарахована сума боргу за період з 25.04.2018 та по 24.09.2020.
АТ КБ «Приватбанк» звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався як на підставу своїх вимог на Умови та правила надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання ОСОБА_1 .
На ім`я ОСОБА_1 було видано кредитну картку: № картки НОМЕР_1 , дата відкриття 25.04.2018, терміном дії 01/11.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , станом на 25.04.2018 було змінено кредитний ліміт 1200 грн., який в подальшому зменшився до 0,00 грн..
Як слідує з виписки за договором №б/н станом на 29.09.2020, наданої стороною позивача, в період з 25.04.2018 по 01.03.2020 проводилися операції по картці № НОМЕР_1 . (а.п.72-73 Т.1)
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 24.09.2020 складає 14 649,19 грн., з яких: 9741,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 714,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 4193,32 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Отже, сума наданого кредиту, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.
За змістом ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (яка діяла на момент підписання анкети-заяви) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний детально проінформувати споживача у письмовій формі про усі умови кредитування.
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У цьому випадку умови кредитного договору, який за своєю суттю є договором приєднання, розробив позивач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Такі умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17-ц).
У анкеті-заяві від 14.09.2015 розмір наданого кредитного ліміту не вказано, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про строки повернення коштів і встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, не зазначено номеру картки та реквізитів карткового рахунку. З цього документа неможливо визначити, за отриманням яких саме банківських послуг зверталася відповідач.
Крім того, слід зазначити, що анкета-заява від 14.09.2015 заповнена лише частково. Зокрема, розділ про те, за якими кредитними умовами, включаючи розмір процентів, позичальник ОСОБА_1 виявила намір отримати кредитну картку, нею не заповнено, що свідчить про відсутність між сторонами домовленості про умови кредитування, в тому числі домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування кредитними коштами. Також відповідачем не відмічений розділ про те, що Пам`ятка клієнта, яка містить, у тому числі Тарифи банку і основні умови обслуговування та кредитування, отримана нею та вона ознайомлена з її змістом під розписку.
Таких же даних не містить і Паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 25.04.2018, зі строком дії до 10.05.2018. Паспорт містить інформацію про умови споживчого кредиту як для картки «Універсальна», так і для картки «Універсальна ГОЛД», які відрізняються як і лімітом кредиту, так я іншими умовами (штраф, пеня, відсотки і т.д).
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, не підтверджує отримання кредиту, видачу кредитної карти, фактичне використання кредитних коштів. Він не є первинним обліковим бухгалтерським документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно, не може підтверджувати здійснення тих чи інших операцій. У разі встановлення існування договірних зобов`язань цей розрахунок може мати лише інформаційний характер для обрахування ціни позову.
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу ч.2 ст.1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Для визначення конкретних умов договору позивач посилався на долучені до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» «Універсальна GOLD» та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини кредитного договору. Указані документи засвідчені лише підписом позивача. Підпис відповідача про ознайомлення саме з цими умовами відсутній.
Доказів, які б підтверджували, що саме ці документи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано.
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Матеріали справи не містять доказів про те, що вищезазначена анкета-заява стосувалась саме надання кредиту, розмірів встановленого кредитного ліміту, його зміни протягом строку дії договору. Не підтверджено позивачем й фактів видачі кредитної карти, відкриття карткового рахунку, розпорядження кредитними коштами.
Так, у постанові від 06.06.2018, справа № 364/594/17, Верховний Суд визнав необґрунтованими доводи банку про те, що суди не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не уточнили підстав заявленого позову та меж позовних вимог, з посиланням на те, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства.
Аналогічно, й у цій справі позивач не виконав своїх обов`язків із доказування підставності своїх вимог.
Не довів позивач і того, що саме наявні в матеріалах справи Витяг з Тарифів та Умови та Правила мала на увазі відповідач, ознайомилася і погодилася саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Тому суд позбавлений можливості визначити, чи вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили наведені АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві умови, зокрема, щодо строку дії договору, можливості одностороннього збільшення кредитного ліміту, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів).
Вирішуючи цей спір суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17-ц). Так, Велика Палата зазначила, що роздруківки із сайту позивача Умов та Правил, Тарифів належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 вересня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
У згаданій справі Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Відтак, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору із споживачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (які діяли на момент підписання анкети-заяви) щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок, на думку Великої Палати, не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Згадані Великою Палатою вимоги, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» діяли і на момент підписання анкети-заяви ОСОБА_1 .
При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, просив розглянути справу за його відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Тому суд вважає за можливе у цій справі зробити аналогічний висновок про те, що ОСОБА_1 не узгодила із АТ КБ «ПриватБанк» умови щодо нарахування відсотків, неустойки та строку повернення кредиту.
Таким чином, судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки, відкриття на ім`я відповідача рахунку, доказів зарахування кредитних коштів, а також розміру заборгованості відповідача.
Доданий до матеріалів позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про тип картки, яка була надана відповідачу, відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з обраним тарифом кредитування, тоді як анкета-заява та витяг з Тарифів містить декілька типів карток з різним умовами кредитування. Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано, оскільки у позовній заяві позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 1200 грн.
Крім того, судом встановлено, що на момент підписання анкети-заяви ОСОБА_1 виповнилось 15 років, тобто вона була неповнолітньою, що робить її більш уразливою, порівняно із повнолітнім споживачем.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників (частина друга статті 32 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Згідно з частинами першою, другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що між банком та позичальником укладений договір, який не суперечить чинному законодавству України. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що їй було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг.
Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
При цьому, суд враховує, що характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників.
Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину.
Позивач, як банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, достовірно знаючи про вік відповідача, мав бути обізнаний із нормами законодавства про те, що на укладення кредитного договору із ОСОБА_1 потрібна згода батьків.
Вступаючи у правовідносини із неповнолітньою позивач, однак, не врахував норм законодавства щодо захисту прав дітей. Так, ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підписання анкети-заяви про надання банківських послуг з неповнолітнім без згоди батьків, без конкретного зазначення виду отримуваних послуг, невиконання законодавчих вимог щодо надання повної та достовірної інформації про умови кредитного договору не забезпечують якнайкращі інтереси дитини.
В матеріалах справи відсутні як будь-які докази, так і будь-які посилання на наявність згоди батьків відповідача ОСОБА_1 на укладення нею кредитного договору від 14 вересня 2015 року з позивачем.
Факт обізнаності батьків (усиновлювачів) неповнолітнього (неповнолітньої) про дії, вчиненні таким неповнолітнім (неповнолітньою), не презюмується, тому підлягає доведенню.
Саме на позивача покладено обов`язок довести що батьки (усиновлювачі) відповідача знали про укладення нею оспорюваного правочину.
Таким чином, суд приходить до висновку, що для укладання особою у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років кредитного договору, її батьки або особи, що їх замінюють повинні надати згоду на укладення такого договору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявність саме кредитних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 , яка в неповнолітньому віці без згоди батьків звернулася до позивача та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 14.09.2015. При цьому, належних доказів щодо видачі картки та її типу, перерахунку на неї грошових коштів стороною позивача не надано. Роздруківка із сайту банка за відсутності підпису відповідача та згоди законних представників на вчинення неповнолітньою особою правочину не може виступати належним доказом, як щодо укладення кредитних правовідносин, так і наявної заборгованості, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг, фактична наявність яких в даному випадку не підтверджена належними та допустимими доказами.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача 2102,00 гривень судового збору, сплаченого при зверненні до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
В задоволенні клопотання позивача про огляд веб-сайту - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.
Заочне може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги з урахуванням п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя