Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що він є публічною особою - очолює Громадську організацію "Рух «ЗбережиФОП». Його громадська діяльність пов`язана із публічністю та, відповідно, має високий ступінь залежності від ділової репутації. Його особиста репутація, поміж іншим, впливає й на репутацію очолюваної ним організації, яка налічує декілька тисяч учасників та прихильників. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20:52 на інтернет-сайті «Плинский.медіа» було опубліковано статтю, автором якої зазначено « ОСОБА_3 » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_22 ». Скріншоти статті додаються до цієї позовної заяви. Посилання в мережі Інтернет на цю статтю:ІНФОРМАЦІЯ_23. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11:41 на особистій сторінці Відповідача ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) було опубліковано допис, автором якого зазначено, що «ІНФОРМАЦІЯ_24 », даний допис в загальних рисах дублює вищенаведену статтю на інтернет-сайті «Плинский.медіа» з посиланням на вищенаведену статтю у мережі Інтернет. Скріншоти статті додаються до цієї позовної заяви Посилання на допис у соціальній мережі «Фейсбук»: ІНФОРМАЦІЯ_12. Також ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18:16 на сайті інтернет видання «Апостроф» було опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в даній статті наявні посилання та пряма мова з дописів та публікацій Відповідача на вищенаведених ресурсах («Плинский.медіа» та особиста сторінка Відповідача в соціальній мережі «Фейсбук»). Скріншоти статті додаються до цієї позовної заяви. Посилання в мережі Інтернет на цю статтю: ІНФОРМАЦІЯ_6 . Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 о 19:29 на сайті інтернет видання «Уніан» було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_25 », в даній статті наявні посилання та пряма мова з дописів та публікацій Відповідача на вищенаведених ресурсах («Плинский.медіа», інтернет видання «Апостроф» та особиста сторінка Відповідача в соціальній мережі «Фейсбук»). Скріншоти статті додаються до цієї позовної заяви. Посилання в мережі Інтернет на цю статтю: ІНФОРМАЦІЯ_26. У вищенаведених статтях розповсюджено і оприлюднено інформацію про Позивача, яка не відповідає дійсності та наносить шкоду його честі, гідності та діловій репутації. Також ця інформація, завдяки маніпуляції автора неправдою, наносить шкоду репутації очолюваній Позивачем громадської організації. В своїй статті Відповідач ОСОБА_2 публічно називає Позивача "аферистом", а очолювану ним громадську діяльність "бізнес-схемою", при чому не підтверджує ці тези жодними фактичними даними, а лише маніпулює неправдивою інформацією. Крім того, прихильників і учасників очолюваного Позивачем громадського руху він принизливо назвав "лохами". Стаття, поміж іншим, містить наступні слова: «ІНФОРМАЦІЯ_27.» Цими словами Відповідач ОСОБА_2 стверджує, що очолюваний ОСОБА_1 громадський рух має приховані недобросовісні цілі і не відповідає заявленим справжнім намірам, при цьому використовує послуги недобросовісних осіб. Зазначені слова автор також не підтверджує жодними доказами. Є в цій статті та на своїй сторінці в соціальній інтернет мережі «Фейсбук» і інші недостовірні твердження, зазначені нижче (в прохальній частині позовної заяви). Цими твердженнями автор створює у читача враження, що Позивач є недобросовісним і таким, якому не слід довіряти. Крім того в вищенаведених статтях зокрема на веб-сайті інтернет видання «Апостроф» містяться недостовірні твердження, зазначені нижче (в прохальній частині позовної заяви). Цими твердженнями на своєму веб-сайті Товариство з обмеженою відповідальністю «УНІАН» створює у читача враження, що Позивач є недобросовісним і таким, якому не слід довіряти. Аналогічні недостовірні твердження, зміст яких зазначено (в прохальній частині позовної заяви) містяться на веб-сайті інтернет видання «Уніан». Цими твердженнями на своєму веб-сайті Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» також створює у читача враження, що Позивач є недобросовісним і таким, якому не слід довіряти. Згідно Академічного тлумачного словника української мови, "аферист" - це той, хто займається аферами, шахрай. Тобто, фактично, Відповідач публічно звинуватив ОСОБА_1 у шахрайстві, яке є злочином в розумінні Кримінального кодексу України (ст. 190). При цьому, не зазначив доказів цього ствердження чи підтверджень набуття чинності вироком суду, яким було би встановлено провину Позивача у вчиненні злочину. Це твердження Відповідача публічно, принизливо, неправдиво і безпідставно характеризує Позивача, як недобросовісну людину, яка займається аферами (шахрайством). Сталою практикою в діловому спілкуванні є застосування словосполучення "бізнес-схема" як принизливий опис певної комерційної діяльності, яка здійснюється із порушенням закону задля отримання неправомірної вигоди. Відповідач безпідставно застосував до громадської діяльності Позивача цей термін, чим створив у читача статті враження недобросовісності громадської діяльності яку веде Позивач. Відповідач неправдиво стверджує тим самим, що на меті громадської діяльності яку здійснює Позивач стоять не справжні заявлені публічно цілі, а мета отримання комерційної вигоди. Загальновідомо, що жаргонний вираз "лох" - це той, кого легко обманути, такий, що є недолугим і має низький інтелектуальний рівень. Відповідач застосовує цей принизливий жаргонний вираз по відношенню до тих осіб, які довіряють Позивачу, як лідеру громадського руху, тим самим створює у читача враження, що Позивач є особою, якій не варто довіряти, і що йому можуть довіряти лише люди, яких легко обманути. Ці безпідставні принизливі твердження Відповідача ОСОБА_2 та поширені іншими Відповідачами, є прямим порушенням прав Позивача. Крім того, внаслідок поширення неправдивої інформації про Позивача на відповідних ресурсах в мережі інтернет члени його родини, близькі друзі, знайомі та інші особи, були просто шоковані почутою інформацією. Позивачу кожного дня, доводиться спростовувати поширену інформацію про себе, адже щоденно йому телефонують друзі та знайомі та запитують чи відповідає така інформація дійсності. Кожного разу він пояснює оточуючим, що така інформації є неправдивою та намагаючись її спростувати він зазнає сильних душевних страждань. Також даним висловлюванням, Відповідач завдав моральну шкоду сім`ї Позивача, зокрема, його дружині, яка тепер постійно скаржиться на негативне відношення до неї оточуючих. До того ж, після опублікованої інформації, Позивач зазнає моральних страждань, адже дуже сильно переживає за стан свого здоров`я, який кожної хвилини погіршується та може погіршитися до невиправного стану, протягом всього цього часу, Позивач почав дуже погано спати, йому постійно дошкуляє відчуття тривоги та переживань. Крім того звертаємо увагу суду на те, що такі протиправні дії Відповідача 1 та інших Відповідачів не тільки забирають багато робочого та вільного часу Позивача, а й негативно впливають на стан його здоров`я, самопочуття, що відповідно викликає занепокоєння родини та близьких (Докази розладів здоров`я будуть надані Позивачем разом з клопотанням про приєднання доказів на підготовчому судовому засіданні). Крім того, наслідки даної події призвели до проблематизації його життя, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності. Виникає необхідність нераціональних витрат часу, залучення душевних зусиль на розв`язання даної проблеми. На тривалий період часу суттєво змінився спосіб життя, з`явилася необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов в тому числі й щодо постійного почуття тривоги, пересування та існування. Були порушенні актуальні життєві плани, на тривалий період зникла можливість побудови та реалізації нових життєвих планів, нової продуктивної самореалізації. Неодноразові нагадування про опубліковану неправдиву інформацію зі сторони сторонніх осіб, близьких та знайомих, свідоме та навмисне створення Відповідачем даної проблеми - все це перешкоджає можливості активної та повноцінної життєдіяльності, тобто завдає значних моральних страждань Позивачеві та його родині. У звязку з чим позивач просить визнати недостовірною визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості його ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 у статті під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_8 ", та інформацію розповсюджену ним на власній сторінці у соціальній інтернет-мережі «Фейсбук», а саме наступні слова: « ІНФОРМАЦІЯ_28.»; «ІНФОРМАЦІЯ_29 »; «ІНФОРМАЦІЯ_30.»; «ІНФОРМАЦІЯ_31.»; « ІНФОРМАЦІЯ_32.»; «ІНФОРМАЦІЯ_33»; «ІНФОРМАЦІЯ_34.»; «ІНФОРМАЦІЯ_35...»; «ІНФОРМАЦІЯ_36.»; ІНФОРМАЦІЯ_37 », а також інформацію розповсюджену інтернет виданням «УНІАН» на власному веб-сайті, що належить ТОВ «УНІАН» в статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а саме, наступні слова: «ІНФОРМАЦІЯ_38.»; «ІНФОРМАЦІЯ_39», - резюмує журналіст.»; , а також інформацію розповсюджену інтернет виданням «Апостроф» на своєму веб-сайті, що належить ТОВ «Європейська медіа група», в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_25 », а саме наступні слова: «ІНФОРМАЦІЯ_40 ». Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом публікації вище (перед початком) тексту зазначеної статті на інтернет- сторінці, де опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_41 », тим самим розміром та кольором шрифту, яким відображається на інтернет-сторінці текст статті, повідомлення із наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_42»: і опублікувати посилання на рішення суду у цій справі в реєстрі судових рішень. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «УНІАН», спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом публікації вище (перед початком) тексту зазначеної статті на веб-сайті інтернет-видання «УНІАН», де опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », тим самим розміром та кольором шрифту, яким відображається на інтернет-сторінці текст статті, повідомлення із наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_43»: і опублікувати посилання на рішення суду у цій справі в реєстрі судових рішень. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська медіа група», спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом публікації вище (перед початком) тексту зазначеної статті на веб-сайті інтернет видання «Апостроф», де опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_44»», тим самим розміром та кольором шрифту, яким відображається на інтернет-сторінці текст статті, повідомлення із наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_43»: і опублікувати посилання на рішення суду у цій справі в реєстрі судових рішень. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська медіа група» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень, судові витрати.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач очолює Громадську організацію "Рух «ЗбережиФОП».

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20:52 на інтернет-сайті «Плинский.медіа» було опубліковано статтю, автором якої зазначено « ОСОБА_3 » під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_41 за посиланням в мережі Інтернет на цю статтю: ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11:41 на особистій сторінці Відповідача ОСОБА_2 у соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) було опубліковано допис, автором якого зазначено, що «ІНФОРМАЦІЯ_45 », даний допис в загальних рисах дублює вищенаведену статтю на інтернет-сайті «Плинский.медіа» з посиланням на вищенаведену статтю у мережі Інтернет за посиланням на допис у соціальній мережі «Фейсбук»: ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Також ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18: НОМЕР_1 на сайті інтернет видання «Апостроф» було опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в даній статті наявні посилання та пряма мова з дописів та публікацій Відповідача на вищенаведених ресурсах («Плинский.медіа» та особиста сторінка Відповідача в соціальній мережі «Фейсбук») за посиланням в мережі Інтернет на цю статтю: ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 о 19:29 на сайті інтернет видання «Уніан» було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_25 », в даній статті наявні посилання та пряма мова з дописів та публікацій Відповідача на вищенаведених ресурсах («Плинский.медіа», інтернет видання «Апостроф» та особиста сторінка Відповідача в соціальній мережі «Фейсбук») за посиланням в мережі Інтернет на цю статтю: ІНФОРМАЦІЯ_46 .

Позивач просить визнати недостовірною зазначену вище інформацію, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості його ділової репутації, та зобов`язати спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом публікації.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що розміщена відповідачами інформація містить фактичні дані, які можуть бути перевірені на предмет їх правдивості, за своєю суттю є інформацією негативного характеру та не відповідає дійсності.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду роздруківку сторінки з мережі інтернет з інформацією, поширеною ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_16 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11 у статті під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_8 " (а.с. 15-17 ); роздруківку сторінки з мережі інтернет з інформацією зі сторінки Відповідача в соціальній мережі «Фейсбук», поширеною ІНФОРМАЦІЯ_3 на сторінці Відповідача в соціальній мережі «Фейсбук» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_16 (а.с.18); роздруківку сторінки з мережі інтернет з інформацією, поширеною ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_17 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_18 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (а.с.19); роздруківку сторінки з мережі інтернет з інформацією, поширеною ІНФОРМАЦІЯ_3 в мережі Інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_19 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_20 , ІНФОРМАЦІЯ_21 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_44» (а.с.20-21); копію Довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення наданого на запит сторони Позивача, Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі Інтренет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 18.09.2020 року № 257/2020-Д (а.с. 22-25); роздруківку з мережі інтернет з веб-сайту https://www.unian.ua щодо підтвердження власника веб-сайту ( а.с. 26); роздруківку з мережі інтернет з веб-сайту https://base.uipv.org Українського інституту інтелектуальної власності (УКРПАТЕНТ) з БД «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг» на 1 арк; копію Постанови Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року у справі № 761/35290/19 з ЄДРСР (а.с. 27, 28-31).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк.

Відповідач ОСОБА_2 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що він є відомим журналістом-розслідувачем, спеціальним кореспондентом телеканалу «1+1», ведучим програми «Секретні матеріали». Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є фізичною особою-підприємцем, головою громадської організації «Рух`ЗбережиФОП», ГО «Українська асоціація віконних систем», ВГО «Союз захисту підприємництва», ГО «Об`єднання «Сила» громад», директором та співвласником: ТОВ «Віндлес», ТОВ «Доречно», а також співвласником ТОВ «Ненно». За інформацією з веб-сайту державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» позивач є власником двох заявок на реєстрацію знаку для товарів і послуг. Отже, інформація про те, що позивач є підприємцем, лідером руху «Збережи ФОП» та власником заявок на знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_9 грунтується на відомостях з публічних реєстрів. Щодо аналізу висловлювань, то назву « ІНФОРМАЦІЯ_15 » не можна оцінювати без змісту самої публікації. Дієслово «оказались» вказує на те, що заголовок є висновком автора, який зроблений на підставі даних, які наведені в спірній публікації. Відповідач ОСОБА_2 проаналізував діяльність Позивача щодо створення абсолютно надуманого - протестного руху під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 », який виступає проти законопроектів № 128-ІХ (№ 1053-1) і № 129-ІХ (№ 1073 ) і дійшов думки, що Позивач вводить в оману підприємців щодо реальної мети цих законопроектів. Всі інші спірні висловлювання також є оціночними судженнями і не підлягають спростуванню. По суті позивач хоче заборонити Відповідачу критикувати його протестний рух «SaveФОП» і його діяльність на чолі цього руху, що є порушенням свободи вираження поглядів та думок. Якщо така оцінка позивачу не подобається, він має право скористатися наданим йому Законом України «Про інформацію» та ЦК України правом на відповідь і викласти свою позицію щодо оціночних суджень Відповідача ОСОБА_2 . Позивачем не встановлено належними і допустимим доказами власників веб-сайтів: www.facebook.com, ww.apostrophe.ua, www.unian.net. На веб-сайті «УНІАН» www.unian.ua/static/policy взагалі зазначено, що веб-сайт належить ТОВ «Українське незалежне інформаційне агентство новин» (, адреса: вул. Хрещатик, 4, м. Київ, 01001, Україна), а не ТОВ «УНІАН» (). Щодо моральної шкоди, то позивач після спірних публікацій активно бере участь у вуличних акціях, телепередачах, знімає відеоролики, як і не видно жодних негативних наслідків від спірних публікацій. Всі твердження про негативні наслідки ґрунтуються лише на припущеннях позивача.

На підтвердження відзиву відповідачем надано роздруківку з веб-сайту www.court.gov.ua/fair (а.с.82); роздруківку з ЄДР (а.с.83-90); роздруківку з веб-сайту www.ukrpatent.org/uk (а.с.91-92); роздруківку з веб-сайту www.facebook.com (а.с.93); скріншот з веб-сайту www.veka.ua/ua (а.с.94); роздруківку з веб-сайту www.miroplast.com (а.с.95); скріншот з веб-сайту www.facebook.com (а.с.96-97).

Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як роз`яснено у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Відповідно до Закону України «Про телекомунікації» доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою. Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, таким чином, ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який використовує відповідне доменне ім`я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту. Відповідно належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, є дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені.

Крім того, у випадку, якщо програмне забезпечення веб-сайту розміщене на договірних засадах на веб-сервері отримувача послуг хостингу, останньому повинна бути відома інформація про такого володільця програмного забезпечення веб-сайту в силу існуючих договірних відносин.

Отже, оскільки реєстрант доменного імені має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації доменного імені, отримувач послуг хостингу має можливість здійснювати налаштування/зміну адресації веб-сайту таким доменним іменем, вони є відповідальними за створення технологічної можливості функціонування (працездатності) веб-сайту та доступу до нього інших осіб через мережу Інтернет. А володілець облікового запису встановлює порядок та умови використання веб-сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту.

При цьому першочерговою умовою для можливості адресації веб-сайту відповідним доменним іменем є реєстрація такого доменного імені.

Отже, власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант доменного імені, яким адресується веб-сайт, та/або отримувач послуг хостингу.

Слід зазначити, що згідно із усталеною практикою, реєстрація доменних імен та замовлення послуг хостингу здійснюється в онлайн-режимі. При цьому реєстрант доменного імені та отримувач послуг хостингу під особисту відповідальність зазначає свої дані без їх додаткової перевірки реєстратором та хостинг-провайдером.

Згідно із Законом України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб¬сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом (ч. 11 ст. 52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

За результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_16 власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_16 є ОСОБА_2 .

Належність веб-сайта https://www.unian.ua відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «УНІАН», веб-сайту https://apostrophe.ua - Відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄвропейськаМедіаГрупа», ІНФОРМАЦІЯ_17 Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄвропейськаМедіаГрупа» підтверджується інформацією на сайтах.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

У силу статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік ) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує або виконував свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов`язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11).

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872?му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Відповідач стверджує, що він є журналістом-розслідувачем, спеціальним кореспондентом телеканалу «1+1», ведучим програми «Секретні матеріали» та його публікації є вираженням суб`єктивної думки і поглядів.

Судом встановлено, що позивач є публічною особою, очолює Громадську організацію "Рух «ЗбережиФОП», а тому відповідно межа допустимої критики та обсяги поширення інформації щодо нього є значно ширшими, ніж щодо непублічної особи, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у житті суспільства та його дії становлять підвищений суспільний інтерес.

Позивач як публічна особа мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов`язково приємною для позивача, навіть шокуючою; він мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача.

Із аналізу всього змісту поширеної відповідачем інформації вбачається, що відповідач висловлював свою думку стосовно діяльності відповідача, використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби.

Виокремлений вислів без врахування семантики загального контексту поширеної відповідачем інформації тягне спотворення всього тексту, в якому відповідачем викладена власна думка, бачення, переконання та критична оцінка зазначеним подіям та діям позивача в сукупності, про що ним зазначено у відзиві з посиланням на аналітичний матеріал, який доступний в мережі Інтернет.

Виокремлення із загального спірного тексту указаних висловів призводить до викривлення думки відповідачем та є втручанням у його право на свободу вираження поглядів у спосіб, що не є необхідним у демократичному суспільстві.

Тому поширену відповідачем інформації щодо позивача слід розцінювати лише як критику його дій, тобто, спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Отже, судом встановлена відсутність порушення відповідачем особистих немайнових прав позивача, або таких, що перешкоджають позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська медіа група» моральної шкоди у розмірі 200 000,00 гривень.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, тому вони задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди повністю.

Керуючись ст .ст. 32, 34, 40, 68, 129 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 277, 297, 1167 ЦК України, Законом України «Про інформацію», Законом України «Про телекомунікації», Законом України «Про авторське право і суміжні права», п.п. 12, 15, 19, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", п.п. 3, 5, 7, 9 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Медіа Група» про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна