Справа № 648/3205/20
Провадження № 2/648/133/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Онофрійчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Білозерка Херсонської області в залі судових засідань № 4 Білозерського районного суду Херсонської області цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Харківський національний університет внутрішніх справ, від імені якого діє представник за довіреністю Мазур Я.В., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, поновивши при цьому строк звернення до суду із цим позовом, мотивуючи позов тим, що ОСОБА_1 9 вересня 2007 року між Херсонським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ та ОСОБА_1 (в особі батька ОСОБА_2 ) був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. В органах внутрішніх справ України та Національній поліції України ОСОБА_1 проходив службу з 18 серпня 2007 року по 9 жовтня 2013 року. Наказом Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 18 серпня 2007 року № 135 о/с його зараховано до складу курсантів цього закладу. Наказом УМВС України в Херсонській області від 30 червня 2011 року № 172 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Білозерського районного відділу УМВС. Наказом УМВС України в Херсонській області № 295 від 9 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Умовами вище згаданого договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 цього договору, ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням його у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно розрахунку витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 , в період з 15 серпня 2007 року по 26 червня 2011 року становлять 16 023 грн 56 коп. Щодо вирішення питання про поновлення строку на подання позовної заяви до суду, мотивував тим, що 23 травня 2014 року до Білозерського районного суду Херсонської області було подано позов. Однак університет не отримував жодної інформації щодо розгляду справи. 17 серпня 2020 року Харківський національний університет внутрішніх справ спрямував до суду заяву, у якій просив повідомити про рух справи. 29 вересня 2020 року позивач отримав копію ухвали суду від 25 червня 2014 року по справі № 648/2281/14-ц, згідно якої позовну заяву визнано не поданою.

Просить поновити процесуальний строк подачі позовної заяви до суду та стягнути з відповідача на користь Харківського національного університету внутрішніх справ фактичні витрати пов`язані з його навчанням, а саме грошові кошти в розмірі 16 023 грн 53 коп. та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 29 жовтня 2020 року позов залишено без руху. У строк визначений цією ухвалою, позивач усунув недоліки, зокрема надавши уточнену позовну заяву. 7 грудня 2020 року у справі відрито провадження у порядку спрощеного із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибула, надала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, однак спрямував на адресу суду заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити та застосувати строки позовної давності до цих правовідносин; розгляд справи просив завершувати без його участі. За таких обставин, відповідно до статті 247 частини 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 9 вересня 2007 року між Херсонським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ та ОСОБА_1 (в особі батька ОСОБА_2 ) був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України проходив службу з 18 серпня 2007 року по 9 жовтня 2013 року. Згідно наказу Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 18 серпня 2007 року № 135 о/с ОСОБА_1 зараховано до складу курсантів цього закладу. Як вбачається із наказу УМВС України в Херсонській області від 30 червня 2011 року № 172 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Білозерського районного відділу УМВС. Наказом УМВС України в Херсонській області № 295 від 9 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до умов договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 цього договору, ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням його у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно остаточного розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 загальна сума за період з 15 серпня 2007 року по 26 червня 2011 року становить 16 023 грн 56 коп. Умовами Договору про підготовку фахівця у Херсонському юридичному інституті Харківського національного університету внутрішніх справ від 3 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 (в особі батька ОСОБА_2 ) та Херсонським юридичним інститутом Харківського національного університету внутрішніх справ (в особі ректора ОСОБА_3 і начальником ГУМВС УМВС УМВСТ України (в особі ОСОБА_4 ) визначено та погоджено сторонами обов`язки учасників цього правочину. Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав покладені на нього цим Договором обов`язки, однак відповідач у порушення умов договору у зв`язку із його невиконанням допустив заборгованість по витратам, понесеними університетом, зокрема витрати пов`язані із грошовим забезпеченням у розмірі 11 041 грн 21 коп. та вартості житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв у розмірі 4 982 грн 35 коп., що разом становить 16 023 грн 56 коп. Вказані витрати підтверджені довідкою-розрахунком за № 4/279 від 27 лютого 2014 року. Відповідно до статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Таким чином, за встановлених судом обставин вбачається, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання передбачені умовами договору, однак відповідач в свою чергу у порушення умов п. 2.3.5 цього Договору (після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років) порушив, відпрацювавши в органах внутрішніх справ менше трьох років (з 30 червня 2011 року по 9 жовтня 2013 року). За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до правового висновку, наданою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 року по справі № 369/6892/15-ц та в постанові від 14.11.2018 року по справі № 183/1617/16, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. За встановленими судом обставинами відповідач має нести витрати пов`язані з його утриманням (в якості курсанта). Проте, будучи обізнаним із умовами договору, ОСОБА_1 допустив порушення прав замовника (позивача). Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦПК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статей 257, 267 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справи - 9 жовтня 2013 року, а тому строк позовної давності слід рахувати з 10 жовтня 2013 року. Відповідно до статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Представник позивача в підтвердження переривання строку позовної давності посилається на ту обставину, що не був обізнаний про рух справи (позову поданого до суду 23 травня 2014 року, а лише 29 вересня 2020 року йому стало відомо, що позов визнано не поданим). Належних, допустимих та переконливих доказів того, що протягом строку позовної давності, який розпочався 4 вересня 2014 року, цей строк переривався, суду не надано. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 23 грудня 2015 року по справі № 6-30766ск15 висловлено позицію, відповідно до якої переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. У зв`язку з чим суд відхиляє доводи сторони позивача, стосовно того, щодо наявності доказів про переривання строку позовної давності за обставин, що виникли внаслідок неотримання ними (ненадходження) інформації щодо результатів розгляду позову, поданого до суду 23 травня 2014 року. З приводу викладеного вище, суд вважає за необхідне згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" взяти до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", яким наголошено, що сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Однак, позивач у період часу, починаючи з моменту подачі позову до суду - 23 травня 2014 року та по 17 серпня 2020 року жодного разу не поцікавився про стан відомого йому судового провадження. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У правовій позиції, наданої Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16, зазначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Відповідно до висновку ВП ВС, викладеному в постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

Належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин пропуску позовної давності позивачем суду не надано.

Судом встановлено, що з 10 жовтня 2013 року почався перебіг позовної давності, який закінчився 9 жовтня 2016 року, проте до суду позивач звернувся лише 20 жовтня 2020 року, отже, ним було пропущено встановлений законом трирічний строк загальної позовної давності, а відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать сплата судового збору суд виходить з вимог статей 133, 134, 137 ЦПК України. При пред`явленні цього позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2065 від 7 жовтня 2020 року. Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати по справі, що включають судовий збір суд покладає на позивача. Керуючись статтями 7-13, 19, 76, 81, 133, 141, 263-265, 273-279, 354-355 ЦПК України, на підставі статтей 253, 256, 257, 261, 267, 526, 527, 530, 625 ЦК України,

у х в а л и в :

У задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду учасниками процесу шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Сокирко Л.М.