Провадження № 2/522/2921/21
Справа № 522/3759/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Перший Приморський відділ ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, про визнання добросовісним набувачем майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду 04.03.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: Перший Приморський відділ ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, за яким позивачка просила визнати її, ОСОБА_1 , добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 .

Згідно обґрунтування позову, між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 20 травня 2019 року було укладено попередній договір, посвідчений нотаріусом ОМНО Руденко Г.О., та зареєстрований в реєстрі за № 495, згідно якого сторони домовились у строк до 01.09.2019 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за ціною 1 170 000 грн.. При цьому, усно сторони домовились, що реалізація даного майна буде здійснена в рахунок погашення ОСОБА_2 заборгованості перед стягувачем ОСОБА_3 у рамках виконавчого провадження № 58934649 (за виконавчим листом №520/20066/18 від 05.03.2019 року, виданим Київським районним судом м. Одеси). Листом від 12.05.2019 року, адресованим як Першому Приморському відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, так і ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 надала свою згоду на реалізацію вказаної квартири в межах положень ч.8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

У п.2.2 вказаного попереднього договору, позивачка обумовила із відповідачем, що при підписанні даного договору вона має передати кошти у повному обсязі на користь Державної виконавчої служби у порядку, встановленому для виконання судових рішень відповідно до ч.8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилалась на те, що 07 червня 2019 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, який був посвідчений нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 327. Також право власності за нею було зареєстровано в реєстрі речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.06.2019 року (запис за № 169711394).

Зазначила, що нею та відповідачем ОСОБА_2 були виконанні всі умови попереднього та основного договорів, зокрема, нею на виконання вимог п.2.2 попереднього договору та п.4.9 основного договору на рахунок ДВС було перераховано кошти у сумі 1 115 000 грн., що склало еквівалент 2 086, 49 дол. США, у результаті чого виконавчою службою було закінчено виконавче провадження № 58934649 та скасовано арешт квартири.

Вказувала, що на даний час у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 522/14082/19 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Юлія Анатоліївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як законний представник ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме вказаної квартири АДРЕСА_1 . Посилалась на те, що згідно обґрунтування позову міської ради, ОСОБА_2 нібито не мав права на відчуження вказаної квартири, проте при укладенні відповідних договорів відповідачем було пред`явлено відповідний правовстановлюючий документ на квартиру, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л. від 11.10.2018 року за реєстровим № 308, та витяг із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2018 року, сформованого приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 28352050). Тому посилалась на те, що вона, ОСОБА_1 , у свою чергу не знала та не могла знати обставин того, що відповідач не міг відчужувати вказану квартиру, а тому вважає себе добросовісним набувачем спірної квартири. Додатково зазначила, що обставини щодо відчуження даної квартири на користь ОСОБА_2 досліджувались у рамках цивільної справи № 522/9017/19 (головуючий суддя Донцов Д.Ю. ), рішення по якій набрало законної сили 25.11.2019 року. За викладеного звернулась до суду з дійсним позовом.

До суду 17.03.2020 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 24.03.2020 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку в підготовчому засіданні на 18.05.2020 року.

У підготовче засідання призначене на 18.05.2020 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 06.07.2020 року.

У підготовчому засіданні 06.07.2020 були присутні представник позивача Щелакова К.В. , представник ОМР - Грабовський В.О., який підтримав подане клопотання від 29.04.2020р. про зупинення провадження по справі, просив його задовольнити. Представник позивача заперечувала проти задоволення клопотання, підтримав письмові заперечення від 26.05.2020р..

Ухвалою суду від 06.07.2020 року у задоволені клопотання про зупинення провадження - відмовлено. Розгляд справи відкладено на 07.09.2020 року.

До суду 04.09.2020 року надійшло клопотання представника Одеської міської ради - Грабовського В.О. про об`єднання позовів.

У підготовче засідання призначене на 07.09.2020 року з`явився представник ОМР - Грабовський В.О., подане клопотання про об`єднання справ підтримав, просив суд задовольнити.

У підготовче засідання з`явилася представник ОСОБА_1 - Щелакова К.В. , проти клопотання ОМР заперечувала та просила відмовити, посилаючись на те, що відповідне клопотання має подаватись у рамках тієї цивільної справи, провадження по якій відкрито раніше.

Інші учасники процесу в підготовче засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року у задоволенні клопотання представника міської ради - Грабовського В.О. про об`єднання справ - відмовлено.

Розгляд справи відкладено на 26.10.2020 року.

До суду 22.09.2020 року за підписом начальника Першого Приморського ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гусєва О. надійшов відзив на позов (а.с.112-115), згідно якого обставини позову ОСОБА_1 підтвердили та зазначили, що останньою було придбано спірну квартиру у порядку ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_3 у рамках виконавчого провадження № 58934649.

У підготовче засідання призначене на 26.10.2020 року з`явився представник ОМР - Грабовський В.О., позов не визнав, заявив клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши, що до судді Абухіна Р.Д. (справа №522/14082/19) надано клопотання про об`єднання справ, розгляд справи призначено на 29.10.2020 року.

У підготовче засідання з`явилася представник позивача - Щелакова К.В. , позов підтримала, у задоволенні клопотання представника ОМР просила відмовити, зазначивши, що подане клопотання про об`єднання не перешкоджає проведенню підготовчого засідання.

У підготовче засідання з`явився представник ОСОБА_2 - ОСОБА_12 , позовні вимоги визнав, проти клопотання представника ОМР заперечував.

Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Жодних, не розглянутих клопотань, від сторін суду не заявлено.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 21.01.2021 року.

У судовому засіданні 21.01.2021 року були присутні : представник позивача - адв. Щелакова К.В. , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити за обставин, викладених у позові; та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_12 , яка також позовні вимоги визнала та просила задовольнити (додатково посилалась на те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 ще до виникнення будь-яких прав відносно неї в Одеській міській раді та останній мав право на її відчуження).

У зв`язку з першою неявкою представника міської ради, з матою повторного сповіщення представника відповідача, по справі було оголошено перерву до 14.04.2021 року.

У судовому засіданні 14.04.2021 року були присутні : представник позивача - адв. Щелакова К.В. та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_12 , яка наполягали на задоволенні позовних вимог.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представником Одеської міської ради до суду 14.04.2021 року було подано заяву, згідно якої просив розглядати справу належним чином, також у заяві заперечували проти позову; інші учасники процесу поважність причин неявки суду не повідомили.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Отже, зважаючи на строки розгляду справи, а також належне сповіщення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третіх особі.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, приходить до наступного.

Згідно матеріалів справи встановлено наступні обставини.

15 січня 1992 року Управління житлового господарства та соціального розвитку треста «Чорноморгідрострой» продало, а ОСОБА_13 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №2001-011 Ц від 21.06.2001 року ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Договір укладено на Одеській універсальній біржі «Витязь» та зареєстрований в Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості за реєстраційним №2001-011Ц від 21.06.2001р..

Обставини дійсності вказаного договору №2001-011Ц від 21.06.2001р. були об`єктом дослідження у рамках цивільної справи № 522/14082/19 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Державний реєстратор Комунального підприємства « Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Юлія Анатоліївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко Світлана Леонідівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як законний представник ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року у задоволенні вказаного позову Одеської міської ради було відмовлено; також встановлено наступні обставини, які знайшли підтвердження у рамках даної справи:

23 лютого 2018 року, на підставі наданих ОСОБА_4 документів, державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Ю.А. було зареєстровано право приватної власності на квартиру за ОСОБА_4 , номер запису про право власності 25065893.

11 жовтня 2018 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., зареєстровано в реєстрі за №308.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року по справі № 520/20066/18 ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист.

Постановою Першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 17.04.2019р. відносно ОСОБА_2 було відкрито ВП № 58934649 з виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси № 520/20066/18, виданого 05.03.2019р.

Крім того, постановою Першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 17.04.2019р. ВП № 58934649 було накладено арешт на майно, що належить боржнику - ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

25.04.2019р. ОСОБА_2 направив до Першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області заяву, в якій просив повідомити про можливість реалізації квартири АДРЕСА_1 , керуючись положеннями ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» - в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Листом № 15068 від 26.04.2019 року Першим Приморським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області в особі начальника відділу Гусєв О.О. роз`яснено ОСОБА_2 , що за вказаним виконавчим провадженням, 17.04.2019 року накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме на квартиру за реєстраційним номером 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 64.9 кв.м, житловою площею - 38.3 кв.м. Також начальник відділу Гусєв О.О. повідомив, що частиною 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», дійсно передбачається, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням зі Стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувану в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

На звернення ОСОБА_1 з приводу можливості укладання із ОСОБА_2 , як Боржником у виконавчому провадженні ВП № 58934649, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в порядку встановленому для виконання судових рішень та запевнення про скасування арешту, в разі внесення ОСОБА_1 , як покупцем, коштів на рахунок виконавчої служби, Перший Приморський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області, в особі в.о. начальника відділу Саламаха В.В. надіслав лист № 15252 від 03.05.2019 року, згідно до якого ОСОБА_1 повідомлено, що частиною 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувану в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця. Також виконавчою службою роз`яснено, що в порядку встановленому для виконання судових рішень Боржник лише за погодженням із Стягувачем має право реалізувати належне йому майно та передати кошти від його реалізації Стягувану в рахунок повного або часткового погашення боргу. Після внесення покупцем коштів на рахунок відділу арешт з проданого майна знімається за постановою виконавця.

12.05.2019 року на адресу виконавчої служби та ОСОБА_2 , надійшла письмова згода Стягувача ОСОБА_3 по виконавчому провадженні № 58934649 на реалізацію належного ОСОБА_2 майна - квартири АДРЕСА_3 загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею - 38.3 кв.м. в межах положення ч. 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», в порядку встановленому для виконання судових рішень.

20 травня 2019 року, на виконання рішення суду, з урахуванням положень ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», за погодженням із стягувачем - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено попередній договір із позивачем, за яким сторони домовились в строк до 01.09.2019 року укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаної квартири за ціною 1 170 000 гривень 00 копійок. Договір був посвідчений нотаріусом ОМНО Руденко Г.О. та зареєстрований в реєстрі за № 495.

У п. 2.2. вказаного Попереднього договору, ОСОБА_2 з ОСОБА_1 було обумовлено, що при підписанні цього договору, ОСОБА_2 має передати грошові кошти в певному розмірі на користь Державної виконавчої служби, в порядку встановленому для виконання судових рішень, відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

У подальшому, 21 травня 2019 року ОСОБА_1 були перераховані грошові кошти на рахунок Першого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області за виконавчим провадженням № 58934649 та разом із ОСОБА_2 виконані всі умови Попереднього Договору, в результаті чого 30 травня 2019 року Першим Приморським відділом ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було закінчено вказане виконавче провадження та виконавчою службою скасовано арешт квартири.

07 червня 2019 року, на виконання умов Попереднього договору, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В., зареєстрований в реєстрі за №327.

Номер запису ОСОБА_1 про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31910148.

Факт придбання та законність володіння ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , в порядку ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», тобто в порядку встановленому для виконання судових рішень, також підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року по справі № 522/9017/19.

Названим рішенням суду вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_5 та членів її родини. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

За розглядом обох справи №522/9017/19 та №522/14082/19 суди виходили із того, що ОСОБА_2 правомірно набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а саме шляхом укладення 11 жовтня 2018 року договору купівлі-продажу. Вказаний Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., зареєстровано в реєстрі за №308.

А отже, останній мав право вільно розпоряджатись належним йому майном, у тому числі шляхом відчуження квартири на користь ОСОБА_1 ..

За розглядом справи № 522/14082/19 суд дійшов висновку, що покупець квартири - ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тобто тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов:

факт відчуження майна;

майно відчужене особою, яка не мала на це права;

відчужене майно придбав добросовісний набувач;

відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

ВС у постанові від 01.10.2020 у справі № 286/1652/18 вказав, що що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки.

При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

У п.90 постанови ВП ВС, 04.07.18, справа №653/1096/16-ц, визначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

П.1ч.1ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідна правова позиція викладена ВС у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14.

Відповідно до статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України (далі Конвенція). Конвенція та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

За правилами статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що обставини щодо правомірності володіння відповідачем ОСОБА_2 указаною квартирою, наявність у нього прав вільно розпоряджатись власним майном (зокрема відчужити його на користь ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження), а також добросовісність набуття позивачем вказаної квартири у власність, неодноразово досліджувались та були встановлені судами за розглядом справи №522/9017/19 та №522/14082/19.

При цьому, право власності за позивачкою на вказану квартиру зареєстровано ще 11.10.2018 року, та є дійсною, ніким не оскаржена та не скасована.

З огляду на викладене суд приходить до висновку щодо недоцільності захисту прав позивача в обраний нею спосіб. Суд вважає, що спосіб захисту, заявлений позивачем, не буде ефективним способом правового захисту в контексті статті 13 Конвенції.

Більш того, для такого способу захисту в національній практиці не існує достатнього підґрунтя - усталеної практики національних судів, якою підтверджується цей спосіб захисту порушеного права.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.15, 16, 319, 321, 325, 328, 334, 388, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 223 ч.1, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 20.04.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі