справа № 489/4927/19
провадження №2-п/489/24/21
УХВАЛА

16 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленко І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гроднової Анни Михайлівни, про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2020 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою

встановив:

02.03.2021 відповідач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Гроднову А.М., звернувся до суду із заявою в якій просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2020, відповідно до якого його визнано таким, що втрати вправо користування квартирою АДРЕСА_1 .

Як на підставу для скасування заочного у заяві вказано, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, внаслідок чого був позбавлений можливості заперечувати проти позову та надавати докази. Також не отримував копію заочного рішення, а про існування рішення та зняття його з реєстрації за місцем проживання дізнався від голови ОСББ. Після отримання цієї інформації через свого представника звернувся до суду, де 24.02.2021 отримав копію рішення.

З обставинами викладеними в позовній заяві не погоджується зазначивши, що дійсно на підставі ордеру №791 від 30.07.1980, виданого на ім`я сторін у справі, відповідач разом з дружиною та дітьми вселився до квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира не приватизована. Між відповідачем та його сином (третьою особою) склалися дуже складні неприязні особисті стосунки. Син виганяв відповідача з квартири, неодноразово вчиняв щодо нього насильство, змінив двері та не впускав до квартири. З цього приводу відповідач неодноразово звертався до поліції та дільничного інспектора. Ці обставини також можуть підтвердити свідки сусіди сторін. Будь-якого іншого житла, крім вказаної квартири, відповідач не має. Через неправомірні дії сина (третьої особи) відповідач фактично був змушений перебувати на обліку в Центра реінтеграції бездомних громадян, щоб не опинитися на вулиці.

Представник третьої особи адвокат Сорочан Є.В. надав до суду письмову заяву в якій просить закрити провадження у справі, а заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, оскільки відповідач приховав факт смерті позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що має суттєве значення для розгляду справи, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Крім того, відповідач не позбавлений в такому випадку звернутися до суду з відповідним позовом для захисту житлових прав.

Також до суду зі клопотанням звернулася ОСОБА_4 , яка не є учасником справи та реєстрація якої за квартирою АДРЕСА_1 відсутня, яка просить зупинити проводження по справі до залучення до участі у справі правонаступників після смерті позивача ОСОБА_2 , факт смерті якої підтвердила свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , оскільки не минув шестимісячний строк після відкриття спадщини. Факт родинних відносин між сторонами ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_5 ) підтвердила свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

В судове засідання, призначене на 16.04.2021, про яке повідомлені належним чином учасники справи не з`явилися до суду надали заяви про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за їхньої відсутності.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд приходить до наступного.

Із матеріалів цивільної справи встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2020 відповідача ОСОБА_1 визнано таким, що втратив вправо користування квартирою АДРЕСА_1 .

Судові засідання у справі призначалися на 18.02.2020 та 20.03.2020, про які відповідач повідомлявся за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 . Однак направлена відповідачу судова кореспонденція повернута до суду з відміткою «закінчення строку зберігання», що відповідно до вимог ЦПК України вважається неналежним повідомленням сторони про судове засідання, що свідчить про порушення права відповідача на доступ до суду.

При наданні оцінки доводам відповідача проти позову та обставинам, які послужили ухваленню заочного рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок по застосуванню статей 71,72 ЖК Української РСР та вказано, що збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71,72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Отже у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Із змісту позовної заяви та доданої до неї довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 06.09.2019 вбачається, що на дату видачі довідки та звернення позивача до суду в квартирі були зареєстровані сторони по справі та їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (третя особа у справі). Доньки сторін ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знялися з реєстрації за вказаною адресою.

У позовній заяві також вказано, що відповідач у спірній квартирі не проживає з травня 2014 року. Настільки відомо позивачу він виїхав на заробітки до інших міст, де і оселився. З позивачем та дітьми він не спілкується. Речей у квартирі його не залишилося. Жодної участі в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів відповідач не приймає.

Факт непроживання відповідача в квартирі позивач підтвердила актом від 05.09.2020, складеного сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який скріплено печаткою та підписом голови правління ОСББ «Гранат-148». Згідно акту відповідач в квартирі не проживає фактично з 20.05.2014.

Із вказаного акту не вбачається, що була створена комісія та її склад, у який спосіб проводилось обстеження. Крім того, зазначений акт складений за відсутності наймача спірного житлового приміщення, у даному випадку позивача у справі ОСОБА_2 , а також не містить конкретних фактичних даних щодо відсутності відповідача ОСОБА_1 із вказаної в акті дати, а також відсутності його особистих речей.

Отже, наведений акт не є безумовним підтвердженням факту непроживання відповідача за місцем реєстрації та може оцінюватися лише в сукупності з іншими доказами, які повинні бути надані позивачем.

Інших доказів на підтвердження факту непроживання відповідачів у спірній квартирі позивачем надано не надано.

Матеріали справи не містять даних і щодо існування іншого житла у відповідача, на відсутність якого вказує представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення.

Із заяви про перегляд заочного рішення та доладних до неї письмових доказів вбачається, що після ухвалення заочного рішення, а саме 04.12.2020 відповідач звертався до Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_2 , яка не пускає його додому.

Довідкою Центру реінтеграції бездомних громадян від 17.10.2019 підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в центрі як особа, яка не має постійного місця проживання та яку може бути зареєстровано за місцезнаходженням Центру реінтеграції бездомних громадян.

Як встановлено судом спірне житлове приміщення не було приватизованим на час ухвалення заочного рішення, тому вирішення спору здійснювалося на підставі статей 71,72 ЖК Української РСР. Відсутні докази приватизації квартири і на час перегляду заочного рішення.

Із змісту заочного рішення вбачається, що при його ухваленні суд виходив з того, що відповідач за вказаною в акті адресою реєстрації не приживає з 20.05.2014, без встановлення причин такого непроживання та обставин щодо наявності та відсутності у відповідача іншого житла, а також його речей в квартирі, що має істотне значення для правильного вирішення спору.

Наведене узгоджується із правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 2-3729/11 (провадження № 61-35757св18), постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 645/2041/14 (провадження № 61-1215св18).

Враховуючи наведене і викладені у заяві відповідача доводи та те, що при ухваленні заочного рішення через відсутність відповідача не було повно з`ясовано судом усіх обставин справи, а наведений у заочному рішенні висновок впливає на житлові права відповідача, який належним чином не був повідомлений про розгляд справи, внаслідок чого був позбавлений заперечувати проти позову, суд вважає наявними сукупність умов, передбачених частиною першою статті 288 ЦПК України, які є підставою для скасування заочного рішення.

Щодо заяви представника відповідача про поновлення строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення такий строк підлягає поновленню на підставі статті 284 ЦПК України, оскільки матеріалами справи підтверджується, що копію заочного рішення представник відповідача отримала в суді 24.02.2021, після ознайомлення з матеріалами справи, 02.03.2021 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Щодо правонаступництва у спірних правовідносинах, що має суттєве значення для правильного процесуального вирішення заяви відповідача та наявності підстав для закриття провадження у справі

Відповідно до пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Правонаступництво між фізичними особами має місце у порядку спадкування.

Предметом спору у цій справі є право користування відповідачем квартирою, яка не перебувала у власності позивача, з підстав передбачених статтями 71,72 ЖК Української РСР, оскільки позивач, за життя, як і відповідач, була наймачем квартири на підставі ордеру № 791 від 30.07.1980 та право власності ними на квартиру не оформлено.

Правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, нерозривно пов`язані з особою позивача, яка на час смерті мала лише право користування квартирою, а тому її право не входить до складу спадщини, оскільки права і обов`язки позивача у спірних правовідносинах припинилися у зв`язку із смертю, внаслідок чого спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Такої думки і представник третьої особи, про що зазначено у заяві про закриття провадження справі.

Наведений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 21.01.2021 у справі № 404/7203/17 (провадження № 61-1059св20), 23.09.2020 у справі № 521/13728/18 (провадження № 61-4779св20), від 22.04.2020 у справі № 2-105/06 (провадження № 61-18098св19), що свідчить про сталість судової практики.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування заочного рішення, але на час вирішення заяви відповідача про перегляд заочного рішення позивач померла, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд вважає за необхідне скасувати заочне рішення та закрити провадження у справі на підставі пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, внаслідок чого судове рішення у справі не впливає на права і обов`язки ОСОБА_4 , яка не є учасником справи, подана нею заява про зупинення провадження у справі до залучення правонаступників судом до уваги не приймається.

Керуючись пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України, статтями 284, 287, 288 ЦПК України, суд

ухвалив:

Поновити відповідачу ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Скасувати заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.02.2021 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 16.04.2021.

Суддя І.В. Коваленко