Єдиний унікальний номер: 379/236/21
Провадження № 2/379/386/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 квітня 2021 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Музиченко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користуватися житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користуватися житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який у серпні 2019 року забрав свої речі та виїхав в с.Лука Білоцерківського району Київської області, у будинку позивача не проживає, не сплачує комунальні платежі та не несе витрати по обслуговуванню зазначеного будинку. Оскільки в добровільному порядку до цього часу відповідач не знявся з реєстраційного обліку за адресою будинку, а позивач має намір оформити державну субсидію на житлово-комунальні послуги, однак, наразі позбавлений такої можливості через реєстрацію в будинку відповідача, він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 29.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.04.2021 (а.с.25-26).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно (а.с.34). В позовних вимогах просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю; в разі неявки відповідача у судове засідання проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с. 36-38). За вказаною у позові адресою фактичного місця проживання відповідач отримав судову повістку про виклик до суду особисто 03.04.2021, що вбачається зі зворотного корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення суду (а.с.37) та відстеження поштового відправлення по трекінгу (а.с.38).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 повідомлений про розгляд справи, призначений на 22 квітня 2021 року, належно і завчасно відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від відповідача до суду не надходив.

Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надавши відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, - суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи.

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л.П. 15.02.2021, зареєстрованим в реєстрі за № 120 (а.с.9).

Відповідно до довідки за вих. № 1065, виданої 23.03.2021 секретарем Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області Смоліженко В., в житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично там не проживає (а.с.12).

З доданого до позову акту про реєстрацію і проживання громадян № 27 від 22.03.2021, складеного депутатом Таращанської міської ради Київської області VІІІ скликання Щербатюк Ю.Г. в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається, що у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , проте фактично там не проживав і не проживає (а.с.11).

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, що підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають норми прямої дії Конституції України та відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа № 447/455/17) виснувала, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Водночас, припинення права користування відповідача спірним житлом має відповідати пропорційності в розумінні положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даному аспекті суд враховує те, що відповідач не є і не був членом сім`ї позивача, не проживає у спірному житлі з серпня 2019 року, добровільно забрав свої речі та виїхав на інше постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де, зокрема, отримав судову повістку про виклик до суду. Доказів того, що відповідач має потребу у спірному житлі, суду не надано і матеріали справи відповідних даних не містять.

Разом із тим, судом встановлено порушення права позивача як у контексті статті 8 Конвенції, так і як власника житлового приміщення, що гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідача, який не є і не був членом сім`ї позивача, як власника будинку, а відтак, правові підстави користування чужим майном у відповідача відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного наданого суду доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеними посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у належному позивачеві на праві приватної власності житловому приміщенні без поважних причин, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ..

За положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 вказаного Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім згідно квитанції судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с.1).

Сплата позивачем судових витрат на правничу допомогу доказами не підтверджується, а тому до стягнення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 15, 317, 319, 321, 391, 401, 402, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користуватися житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, який втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 23.04.2021.

Головуючий суддя Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко