Єдиний унікальний номер 229/338/21
Номер провадження 2/229/327/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" квітня 2021 р. Дружківський міський суд Донецької області

в складі:головуючого - судді Гонтар А.Л

при секретарі Білик О. А.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

27.01.2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на праві власності належить 1/3 частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира, також належить на праві власності по 1/3 частині ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_4 у 2019 році відповідач змінив замки на спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та проживає у ній самостійно не надаючи можливості позивачу користуватись своєю частиною спільної часткової власності.

05 січня 2021 року позивачем подано заяву до Дружківського відділення поліції (нова назва «Відділ поліції №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області») про скоєння відповідачем адміністративного правопорушення за ст. 186 КУпАП.

За результатами перевірки заяви, дільничними офіцерами поліції відібрано пояснення у відповідача у яких він пояснює, що дійсно проживає сам та не пускає позивача у спільну квартиру. Крім того відповідач стверджує що самостійно успадкував 1/3 частину квартири після смерті батька та має право власності на 2/3 квартири.

Відомості щодо права власності відповідача на 2/3 квартири у позивача відсутні. Вказана квартира загальною площею 64,6 кв.м., житлова площа 38,5 кв.м.; 1-а кімната 17,10 кв.м.; 2-а кімната 10,10 кв.м.; 3-я кімната 11,30 кв.м., кухня площею 8,30 кв.м.; ванна кімната площею 2,60 кв.м.; вбиральня (поєднана) площею 1,10 кв.м.; передпокої площею 3,30 кв.м.; вбудована шафа площею 1,40 кв.м., лоджія площею 2,3 кв.м.

Враховуючи, що сторони не дійшли спільної згоди на користування вказаної власності та те, що відповідач перешкоджає позивачу у реалізації права власності суду слід винести рішення про вселення позивача у квартиру та виділити у користування площі кімнат квартири позивачу (відповідно до частки власності), залишивши у загальному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню (поєднану) передпокій, вбудовану шафу, лоджію.

Позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору понесено судові витрати у розмірі 928 гривень 00 копійок (908 гривень судовий збір, 20 гривень комісія банку).

Просить вселити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 : виділити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у користування кімнату (або кімнати) від загальної жилої площі 38,5 кв. м, залишивши у загальному користуванні із співвласником ОСОБА_3 кухню, ванну кімнату, вбиральню (поєднану) передпокій, вбудовану шафу, лоджію; зобов`язати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у реалізації свого права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати понесені позивачем (а.с.1-6).

02 лютого 2021 року провадження по справі було відкрито, клопотання позивача про витребування доказів задоволено та справу призначено до підготовчого судового засідання на 22 лютого 2021 року (а.с.40-41).

Ухвалою Дружківського міського суду від 02 березня 2021 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду на 26 березня 2021 року (а.с.59-60).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 з`явився 26 березня 2021 року, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 26 березня 2021 року також з`явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

В судове засідання від 15 квітня 2021 року позивач та представник позивача не з`явилися, надали заяви з клопотанням розглядати справу без їх участі, на позовних вимогах наполягають.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, заяву про відкладення розгляду справи суду не надав.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу 1/3 частина та ОСОБА_3 2/3 частини, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27 лютого 2006 року, спадковим договором від 26 квітня 2010 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Миросєді В.М.(а.с.24,48).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19 квітня 2019 року повторно Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 12 квітня 2019 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 429 (а.с.19).

Згідно до технічного паспорту на квартиру від 2006 року, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_4 , а саме квартири розташованої за адресою АДРЕСА_2 , технічна характеристика квартири складається із: квартира посімейного, спільного заселення, розташована на 3 поверсі 9 поверхневого будинку та складається з 3 кімнат, жилою площею 38,50 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,10 кв.м.; 2-а кімната 10,10 кв.м.; 3-я кімната 11,30 кв.м., кухня площею 8,30 кв.м.; ванна кімната - 2,60 кв.м.; вбиральня (поєднана) - 1,10 кв.м.; коридору 7,10 кв.м., передпокої - 3,30 кв.м.; вбудованої шафи - 1,40 кв.м. Квартира обладнана лоджією - 2,3 кв.м. Загальною площа квартири - 64,60 кв.м. , висота приміщень 2,60 м. (а.с.26-27).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 05 січня 2021 року про вчинення адміністративного правопорушення, позивач звернувся до відділення поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, та просив притягнути до відповідальності за ст. 186 КУпАП його брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , котрий умисно та протиправно вже два роки перешкоджає йому у реалізації його права власності (а.с.31-32).

На запит представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 21.01.2021 року вих. 1/2021/1 відділом поліції № 1 Краматорського районного управління йому були надані відповідь від 25.01.2021 року № 2аз/202/01-21 з матеріалами зібраними поліцейським відділу. Так, було надано пояснення ОСОБА_3 , в яких він зазначив, що він дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 та має брата ОСОБА_5 . Зазначив, що після смерті батька він успадкував 1/3 частину квартири, яка належала батькові. Так, на даний час йому належить 2/3 частини квартири, а братові 1/3 частини, однак брат не слідкував за нею та не сплачував усі комунальні платежі, як це робив він. З квітня 2019 року ОСОБА_3 повністю зайнявся технічним обслуговуванням квартири. Зазначає, що він не впускає брата у квартиру оскільки той не сплачує комунальні платежі за свою частину квартири. Речей брата у квартирі не має. Оцінку квартири не проводили, квартиру не ділили та не планували (а.с.34).

21 січня 2021 року відділенням поліції № 1 надане повідомлення № К-1/202/01-2021 щодо звернення про прийняття мір відносно його брата ОСОБА_3 . Так, в інформаційно-телекомунікаційну систему інформаційного порталу Національної поліції України внесено дану заяву з автоматичним присвоєнням порядкового номеру ЄО № 140 від 05.01.2021 року. У повідомлені зазначено, що у звернені ОСОБА_5 не вбачається ознаки адміністративного правопорушення передбачені ст. 186 КУпАП, але формально вбачаються ознаки цивільно правових відносин. Так, відділ поліції радить звернутися до місцевого суду для вирішення питання за суттю (а.с.35).

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі, щодо захисту права спільної часткової власності. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі ЦК України та ЖК УРСР.

Згідно статті 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Нормою частини першої статті 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у цивільній справі 454/2025/15 (61-46621ск18).

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши в сукупності досліджені докази, суд доходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачу у вільному володінні та користуванні нерухомим майном, співвласником якого він є, чим порушуються права та законні інтереси позивача на вільне володіння власністю.

Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України, до яких належить: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

Відповідно до абзацу 12 частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно із ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15) роз`яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно технічного паспорту спірна квартира розташована в багатоквартирному поверховому будинку, а тому виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, технічно не можливо.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно ст.155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За такого, суд вважає, що вимоги позивача про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, є тим допустимим та законним способом захисту його порушених прав та інтересів. Окрім того, у наданих представнику відділення поліції поясненнях відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що дійсно чинить перешкоди ОСОБА_1 та не впускає його до квартири.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_3 , шляхом вселення його до вказаної квартири та встановлення порядку користування квартирою.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_3 , шляхом вселення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до вказаної квартири та зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не чинити перешкод ОСОБА_1 в доступі до квартири.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , шляхом виділення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у користування кімнати (або кімнат) від загальної житлової площі 38,5 кв.м., залишивши у загальному користуванні із ОСОБА_3 кухню площею 8,30 кв.м.; ванну кімнату - 2,60 кв.м.; вбиральню (поєднану) - 1,10 кв.м.; коридор 7,10 кв.м., передпокої - 3,30 кв.м.; вбудовану шафу - 1,40 кв.м., лоджію - 2,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , якого зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2021 року.

Суддя: А. Л. Гонтар