2/465/1046/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

12.04.2021 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку. Просить зобов`язати відповідачів за власні кошти знести самовільну добудову з надбудовою розмірами 4.60м.х 1.30м. та надбудову розмірами 4.40м.х 8.90м. до квартири АДРЕСА_1 . Відновити покрівлю та водовідведення будинку до попереднього стану згідно фото- фіксації фасаду до самочинного будівництва. Не чинити позивачу перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку. Стягнути з відповідачів солідарно на його користь 35 гривень витрати за фотофіксації. Усі судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. В 2006 році позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № ВСО № 717627 від 03 лютого 2006 року. 15 грудня 2006 року позивачем було зареєстровано право власності (витяг № 12914760). Позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_2 на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1247 від 22 вересня 2003 року належать такі приміщення : 1 - 1/11.4: 1-2/20,3: 1 -3/2.3; Ѕ 1/2.8; Ѕ ІІ/1.8; п/пд.- ІІ /1 1,2; ІІІ/19,81; Ѕ ј,8; 1/2 східці, що складають:53% до всього будинковолодіння, або 53/100 ідеальних частин.

Квартирі № НОМЕР_1 будинку (власники: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ) на підставі дублікату свідоцтва серії НОМЕР_2 ) належать такі приміщення: : 2- 1/7,0; 2-2/19,8; 2-3/2.2; Ѕ 1/2,8; Ѕ ІІ/1,8; п/пд..- IV/5.3; V/ 4,5; VІ/9,7: VІІ/9.9; Ѕ І/4,8; 1/2 східці, що складають: 47% до всього будинковолодіння, або 47/100 і ідеальних частин.

В подальшому громадяни ОСОБА_7 здійснили самочинне будівництво, а саме добудову розмірами З,З4 м. х 8,90 м., 4,60 м. х 1,60 м. та надбудову розмірами 8,90 м. х 8,50 м. 4,60 м. х 1,60 м. до квартири АДРЕСА_3 будинку, а також два цегляні гаражі на прибудинковій території. Підтвердження фотофіксації фасаду будинку до та після самочинного будівництва, технічний паспорт будинку інвентарний № НОМЕР_3 від 07.07.2003 року та технічний паспорт будинку від 05.05.2010 року.

Зазначає, що після смерті ОСОБА_6 в 2012 році, ОСОБА_5 успадкувала частку квартири АДРЕСА_3 будинку. 23.12.2015 року рішенням Франківського районного суду м.Львова справа №465/7867/15-ц за ОСОБА_5 було визначено право власності на квартиру АДРЕСА_3 з надбудовами будинку та гараж площею 18, 3 кв.м. В подальшому Апеляційним судом Львівської області від 25.07.2017 року у справі № 465/7867/15-ц право власності на квартиру АДРЕСА_3 а будинку та гараж скасовано.

Окрім цього, звертає увагу суду на той факт, що рішенням Франківського районного суду у справі №465/7867/15-ц 28.11.2019 року визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максьоновою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за №687 недійсним. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №15711590 від 03.08.2016 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Також позивач зазначає, що в результаті самочинного будівництва позивача позбавлено вільного доступу до горища, яке є спільною сумісною власністю та електрощитової, на якій знаходяться вхідні запобіжники електропостачання квартири. Позивач наголошує, що попередні власники квартири АДРЕСА_4 , а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та він згоди на вищевказане самочинне будівництво не надавав. Свою позицію мотивує положеннями ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». З метою врегулювання спору неодноразово звертався до громадян ОСОБА_7 , на що отримував відповідь, що в даній квартирі проживають орендарі, поселені відповідачкою ОСОБА_5 , місцезнаходження якої їм невідомо.

В судових засіданнях позивач наведені в позові мотиви підтримав в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечив щодо проведення судового розгляду за відсутності відповідачів.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, не повідомили про причини неявки, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду. З часу відкриття провадження у справі, свого відношення до заявленого позову не надали.

Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 26 грудня 2019 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові шляхом подачі заперечень на позов, письмових пояснень та заперечень на ці пояснення тощо.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 06.02.2020 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. За результатами проведеного підготовчого судового засідання справу 31.08.2020 року призначено до судового розгляду по суті.

Як передбачено ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини; відповідачі не подали відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак суд приймає рішення про завершення розгляду справи у відсутності відповідачів, шляхом постановлення заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У відповідності до п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будику шляхом демонтажу самовільної добудиви, має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 дійсно є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № ВСО № 717627 від 03 лютого 2006 року та 15 грудня 2006 року позивачем було зареєстровано право власності (витяг № 12914760).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі № 520/17520/14-ц вказав, що наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Враховуючи вищезазначене, а також вимоги п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно з пп.6 п. „б" ч.1 ст.31 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Таким чином, загальною процедурою вирішення справ щодо самочинного будівництва є адміністративна процедура, передбачена відповідними нормативно-правовими актами, а компетентними органами для її здійснення є органи місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, та на що звертає увагу в позовній заяві позивач, Франківським районним судом м. Львова 23 грудня 2015 року у справі №465/7867/15-ц рішення. Зокрема, зобов`язано ОСОБА_11 звільнити квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_5 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м. яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_5 . Однак, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2015 року в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_11 про визнання права власності на квартиру та гараж відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Вказаним рішенням апеляційного суду, також, встановлено, що визнаючи право власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_5 суд першої інстанції не з`ясував у якому документі наявні відомості щодо таких приміщень. Будь-які належні та допустимі докази про існування квартири АДРЕСА_1 та гаражу, площею 18,3 кв.м на прибудинковій території до цього будинку, в матеріалах справи відсутні. Вирішуючи питання про визнання права власності на гараж, який розміщеній на земельній ділянці, що є прибудинковою територією, суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі в справі власника земельної ділянки, а вирішуючи питання про визнанням права власності на приміщення у двохквартирному будинку, суд першої інстанції не з`ясував, хто є власниками таких та не залучив до участі в справі всіх співвласників як квартири АДРЕСА_6 , вирішивши питання, в тому числі і про їх права та обов`язки. Не вирішувалось питання також і про залучення до участі в справі органу, який надає дозвіл на виконання будівельних робіт Департаменту ДАБІ у Львівській області.Тому, колегія суддів прийшла до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 площею 57,2 кв.м., яка розташована на другому поверсі та позначена індексами 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, та гараж, площею 18,3 кв.м., який позначений на плані земельної ділянки під літ. Б. на АДРЕСА_5 , оскільки такі згідно з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2011 року є самочинним будівництвом та підлягають знесенню, а відтак, не можуть бути предметом спору у справі за позовною заявою, поданої позивачем в грудні 2015 року.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції у справі №465/7867/15-ц встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2011 року (справа № 1326/2-723/11), яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року (Провадження № 22-ц/783/3894/13) залишено без змін та вступило в законну силу, позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за власні кошти знести самовільну добудову розмірами 3,34х8,90м., 460м.х1,30м. та надбудову розмірами 8,90м.х8,50м., 4,60м.х1,60м. до квартири АДРЕСА_1 , а також самовільно збудовані два цегляні гаражі на прибудинковій території. Прибудинкову територію будинку АДРЕСА_5 привести у попередній стан з відновленням благоустрою.

З даного рішення, також, вбачається, що добудова розмірами 3,34 х 8,90м., 460м. х 1,30м. та надбудова розмірами 8,90м. х 8,50м., 4,60м. х 1,60м. до квартири АДРЕСА_1 , а також два цегляні гаражі на прибудинковій території є самочинним будівництвом з врахуванням наступного:

"Франківська районна адміністрація Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 6 липня 2006 року №94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» . Є підзвітною і підконтрольною Львівській міській раді.

До повноважень Франківської районної адміністрації у сфері будівництва віднесено надання дозволів, у встановленому виконавчим комітетом порядку, на перепланування житлових будинків (квартир), влаштування елементів благоустрою прибудинкових територій, впорядкування розміщення технічних елементів на фасадах будинків, зміну елементів фасадів будинків, приєднання (об`єднання) окремих кімнат, приєднання нежитлових та допоміжних приміщень до квартир, об`єднання квартир в одну та поділ однієї квартири на різні; розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва; утворення районної міжвідомчої та інших районних комісій і організація їх роботи.

Додатком №3 до Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації Львівської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого і комітету Львівської міської ради №331 від 25 травня 2007 року «Про затвердження Положення про міжвідомчі комісії і районних адміністраціях Львівської міської ради» зі змінами та доповненнями від 11 вересня 2009 року визначено компетенцію міжвідомчої комісії Франківської районної адміністрації у сфері врегулювання питань самочинного будівництва.

Встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_5 обслуговується Львівським комунальним підприємством «Листопадове».

Згідно свідоцтва про право власності від 20 серпня 1999 року співвласниками квартири АДРЕСА_3 в вищезазначеному будинку є ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Дана квартира складається з однієї житлової кімнати, кухні та вигод, загальна площа квартири становить 31,3 кв.м.

При обстеженні квартири було встановлено, що відповідачами самовільно здійснено добудову до житлового будинку розмірами 3,34x8,90м., 460м.х1,30м. та надбудову розмірами 8, 90м.х8,50м., 4,60м.х1,60м. до квартири АДРЕСА_3 згаданого будинку, а також самовільно збудовано два цегляні гаражі на прибудинковій території.

Постановою інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 9 жовтня 2009 року ОСОБА_6 притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу за проведення самочинного будівництва.

У листі Франківської районної адміністрації від 05 січня 2010 року позивачів було повідомлено про те, що питання самовільно здійсненої реконструкції частки будинку АДРЕСА_5 було предметом розгляду міжвідомчої комісії 1 грудня 2009 року, де визначено в місячний термін підготувати та подати на розгляд міжвідомчої комісії документи щодо узаконення самовільно здійсненої реконструкції та будівництва гаража на прибудинковій території, однак, вказані документи у зазначені терміни на повторний розгляд міжвідомчої комісії позивачами подані не були.

Проект на відповідність нормативним вимогам реконструкції з розширенням житлового будинку за рахунок прибудови та надбудови і будівництва гаража, попереднє погодження його Франківською районною санітарно-епідеміологічною станцією м. Льовава від 3 березня 2010 року та Франківським РВ м. Львова ГУ МНС України у Львівській області, листом від 22 лютого 2010 року носять інформацію щодо виключно попереднього погодження та в подальшому скеруванні їх, із повним пакетом документом по конкретному об`єкту нерухомості, на розгляд міжвідомчої комісії для прийняття останнього рішення по суті, судом до уваги не можуть бути взяті, оскільки на повторний розгляд міжвідомчої комісії подані не були.

Франківським РВ м. Львова ГУ МНС України у Львівській області листом від 31 серпня 2010 року скасував попередній висновок від 22 лютого 2010 року №8/143.

Франківська районна адміністрація 8 червня 2010 року прийняла розпорядження «Про знесення самовільного будівництва на АДРЕСА_5 , яким затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 18 травня 2010 року. №13 параграф 05) про знесення самовільної добудови і надбудови до квартири відповідачів, здійсненої з порушенням будівельних норм в частині влаштованої системи водовідведення, та знесення двох гаражів, збудованих на межі земельних ділянок.

Пунктом 2 вказаного розпорядження зобов`язано відповідачів у місячний термін за власні кошти знести самовільну добудову та надбудову, гаражі, зобов`язано прибудинкову територію привести у попередній стан з відновленням благоустрою.

На попередження Львівського комунального підприємства «Листопадове» щодо виконання розпорядження відповідачі не реагують. Дозвільних документів на реконструкцію будинку АДРЕСА_5 не пред`явлено.

Відповідно п. 9.1 ДВН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження, затвердження проектної документації для будівництва» робочий проект погоджуються з місцевими органами містобудування та архітектури відповідно до місцевих правил забудови відносно архітектурно-планувальних рішень, розміщення, раціонального використання наміченої для відведення території, відповідності передбачених рішень вимогам архітектурно-планувального завдання, містобудівній документації."

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині зобов`язати відповідачів за власні кошти знести самовільну добудову з надбудовою розмірами 4.60м.х 1.30м. та надбудову розмірами 4.40м.х 8.90м. до квартири АДРЕСА_1 та відновити покрівлю та водовідведення будинку до попереднього стану згідно фото- фіксації фасаду до самочинного будівництва до задоволення не підлягають, оскільки питання знесення даної самовільної добудови з надбудовою були предметом розгляду в межах розгляду наведеної цивільної справи № 1326/2-723/11. Рішення суду ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року (провадження № 22-ц/783/3894/13) залишено без змін та вступило в законну силу.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак як вбачається з тексту позову ОСОБА_1 було відомо про наведене вище рішення про демонтаж надбудови, що є предметом даного позову.

Окрім цього, в рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 визначено, що допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

Згідно рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 додатково роз`яснено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-ХІ1 зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою."

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не може бути оскаржені.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь в загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, не пов`язаного із втратою володіння.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Умовами пред`явлення такої вимоги є наявність майна у володінні та протиправна поведінка інших осіб, яка перешкоджає здійснювати права користування і розпорядження цим майном, тобто створює фактичні або юридичні перешкоди в користуванні майном.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність таких обставин.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З наданих суду доказів, а саме технічних паспортів (а.с.9-13, 18-20) та фотографій будинку АДРЕСА_5 (в тому числі не нечіткої фотографії а.с.14) встановити місце розташування електрощитової будинку не вбачається за можливе. Будь-яких інших доказів щодо конкретних фактів (як на час пред`явлення позову, так і на час його розгляду судом) чинення перешкод відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку, позивачем суду не надано.

Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, суд, встановивши, що позивачем не надано доказів того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні горищем та електрощитовою будинку, а тому дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач не довів обставини, на які посилалася як на обґрунтування своїх вимог. Окрім цього, питання знесення даної самовільної добудови з надбудовою були предметом розгляду в межах розгляду наведеної цивільної справи № 1326/2-723/11. Рішення суду ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2013 року (провадження № 22-ц/783/3894/13) залишено без змін та вступило в законну силу. А тому, в контексті приписів статтей 11,12,13 ЦК України, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні горищем та електрощитовою будинку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Повний текст рішення виготовлено 21.04.2021 року.

Суддя Мартьянова С.М.