У Х В А Л А

15 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 592/13028/20

провадження № 61-5676ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши касаційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Сумського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про стягнення моральної шкоди, у якому просила стягнути з відповідачів на свою користь по 2 500 грн з кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 січня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Сумського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 січня 2021 року, скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. Стягнуто з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

31 березня 2021 року Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270 грн.

Так, у справі заявлена ціна позову у розмірі 5 000,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270*100=227 000).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З цього приводу скаржник зазначає, що касаційна скарга містить питання, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а, від

10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 16 жовтня 2019 року у справі

№ 815/6107/17, від 04 березня 2020 року у справі № 815/2215/15, від 16 липня

2020 року у справі № 822/3180/15.

Крім того, скаржник зауважує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки оскаржувана постанова апеляційного суду створює альтернативну практику судового розгляду аналогічних справ, що в свою чергу негативно впиває на формування єдиної правозастосовчої практики.

З цього приводу суд касаційної інстанції зазначає, що такі критерій винятковості для скаржника носить суб`єктивне значення та не є безумовною підставою для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у малозначній справі. Скаржник не обґрунтовує належним чином того, в чому полягає питання, яке міститься в скарзі та має значення для формування єдиної правозастосовчої практики. В розумінні принципу диспозитивності цивільного судочинства лише посилання на правові висновки Верховного Суду та вказівка на те, що оскаржуване судове рішення не узгоджується з правовими висновками Верховного Суду не є належним обґрунтуванням доцільності в касаційному перегляду судового рішення, ухваленого у малозначній справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Сумського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук