Постанова

Іменем України

08 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 2-969/11

провадження № 61-5495св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року у складі колегії суддів Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І. у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, з урахуванням уточнень та збільшення позовних вимог від 09 листопада 2010 року ( а. с. 89-91, т. 1) в обґрунтування посилався на те, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 ( кредитний договір № 1) зі змінами від 15 грудня 2008 року на купівлю квартири. Згідно кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 73 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 345 050 гривень зі сплатою 14% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 29 травня 2008 року предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Також між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за № 207737 від 29 травня 2008 року згідно якого ОСОБА_2 зобов`язався нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за зобов`язанням за кредитним договором

21 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання іпотечного кредиту №0 (кредитний договір № 2) відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 73 900 швейцарських франків, з датою остаточного погашення 21 вересня 2021 року.

29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (кредитний договір № 3) відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 4 428,67 доларів США строком до 25 травня 2035 року.

У подальшому, 26 червня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язувалася повернути вказаний кредит у національній валюті - гривні в сумі 33 657,89 гривень. Сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватися як № 0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме № 0.

Позивач остаточно просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2008 року в сумі 657 517,53 гривень;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0, (№ 0) від 29 травня 2008 року в сумі 36 909,84 гривень;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання іпотечного кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року, що становить 118 187,39 швейцарських франків, що еквівалентно 3 181 168,43 гривень та 859 162,16 гривень, з яких: 62 594,57 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 55 592,82 швейцарських франків - заборгованість за відсотками; 377 686,71 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 481 475,45 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками ( а.с.207-211, том 4).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами № 0 від 29 травня 2008 року (кредитний договір № 1) та № 0 від 29 травня 2008 року (кредитний договір № 3) суд першої інстанції виходив з того, що після укладення договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» передав своє право грошової вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за двома спірними договорами по даній справі (кредитний договір № 1 та кредитний договір № 3) на користь ТОВ «Кей-Колект».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року (кредитний договір № 2) суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням у справі № 442/5783/15-ц вже вирішено спір між тими самими сторонами, з тих самих підстав, про предмет спору, який включає в себе предмет спору по даній справі, а саме рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року у справі № 442/5783/15-ц , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року- в позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання іпотечного кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року було відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності ( а.с. 16-20, том 3).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року скасовано.

Позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання іпотечного кредиту №0 від 21 вересня 2016 року в сумі 62 594,57 швейцарських франків (заборгованість за кредитом).

В задоволенні решти вимог АТ «УкрСиббанк» - відмовлено.

Скасовуючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року вирішено згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року (справа № 442/5783/15-ц) між тими сторонами з тих самих підстав, про той самий предмет спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року ( кредитний договір № 2) частково, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що банком було змінено строк виконання кредиту, шляхом направлення досудової вимоги, у зв`язку з чим нарахування відсотків за користування кредитом є безпідставним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення кредитної заборгованості за кредитними договорами № 0 від 29 травня 2008 року (кредитний договір №1) та № 0 від 29 травня 2008 року (кредитний договір № 3) суд апеляційної інстанції виходив з того, що після укладення договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» передав своє право грошової вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за двома спірними договорами по даній справі (кредитний договір № 1 та кредитний договір № 3) на користь ТОВ «Кей-Колект», тому пред`явлення позовні вимоги по даним договорам не має підстав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи.

У серпні 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права скаржник, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання іпотечного кредиту в сумі 62 594,57 швейцарських франків та закрити в цій частині провадження у справі, а в іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права, не врахувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 28 жовтня 2019 року у справі № 331/2739/18, від 26 червня 2019 року у справі №760/19197/14-ц.

Окрім того, касаційна скарга мотивована тим, що наявні підстави для закриття справи на підставі пункту третього частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки відбулось вирішення даного спору між тими самими сторонами, з тих самих підстав, про предмет спору у цивільній справі № 442/5783/15-ц . Банк скористався своїм правом вирішити вказаний спір, банку вже було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв до уваги збільшення позовних вимог, які були вчинені позивачем вже на стадії судового розгляду справи, а не на стадії підготовчого розгляду справи. Позивачем не було належно сплачено судовий збір, а саме не було доплачено 46 017,53 грн під час збільшення позовних вимог від 27 лютого 2019 року.

З аналізу доводів касаційної скарги вбачається, що постанова Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року оскаржується тільки в частині задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк».

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення у цивільній справі № 442/5783/15-ц не є рішенням прийнятим між тим ж самими сторонами щодо того ж самого предмету спору та з тих же підстав.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2008 року (кредитний договір № 1), згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 73 000,00 доларів США, що на момент підписання даного договору становило в гривневому еквіваленті 354 050,00 грн зі сплатою14% річних (а. с. 14-17, т. 1).

Окрім того, 21 вересня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання іпотечного кредиту № 0 (кредитний договір № 2) на суму 73 900,00 швейцарських франків зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 7,99% річних згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків строком до 21вересня 2021 року (а. с. 140-150, т. 1)

29 травня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк», що є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (кредитний договір № 3) відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 4 428,67 доларів США, з датою остаточного погашення 25 травня 2035 року (а. с. 118-121 т.1).

26 червня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 0 від 29 травня 2008 року (щодо трансформації моно валютної кредитної лінії в мультивалютну), відповідно до якої сторони дійшли згоди, що банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаній в цій додатковій угоді у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 33 657,89 грн. Також сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 0 ( а. с. 132-133, т.1).

У зв`язку із невиконанням свого обов`язку відповідачами, позивачем по справі ПАТ «УкрСиббанк» було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту від 29 травня 2008 року № 0 від 09 лютого 2010 року № 137-010/0652 (а. с. 32, т. 1).

Аналогічні вимоги від 06 серпня 2010 року про дострокове повернення ОСОБА_1 кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитних договорів № 0 від 21 вересня 2006 року та № 0 0) від 29 травня 2008 року (а.с. 151-152, т. 1).

Як убачається із змісту вимоги від 06 серпня 2010 року станом 06 серпня 2010 року за позичальником рахувався борг: 62 006,17 швейцарських фраків (основний борг) прострочений борг в сумі 588,40 швейцарських франків, нараховані проценти (за період з 21 липня 2010 року по 31 липня 2010 року) в сумі 137,69 швейцарських франків.

Крім того, у матеріалах справи міститься повідомлення АТ «УкрСиббанк» про відступлення прав вимог за кредитними договорами № 0 від 29 травня 2008 року та № 0 0) від 26 червня 2009 року на користь ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року (а.с.149; 155-159, т.2).

Після укладення Договору Факторингу №1 від 12 грудня 2011 року позивач - ПАТ «УкрСиббанк» передав своє право грошової вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за двома спірними договорами по даній справі (кредитний договір № 1 та кредитний договір № 3) на користь ТОВ «Кей-Колект», і останній реалізував це право в судовому порядку, з приводу чого були постановлені рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2013 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2013 року по справі № 442/564/13 за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року.

Крім того, у серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути кредитну заборгованість, у тому числі за договором про надання іпотечного кредиту від 21 вересня 2006 року № 0 в розмірі 91 645,55 швейцарських франків та 427 470,51 гривень за несвоєчасне погашення заборгованості (справа № 442/5783/15-ц).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, залишенням без змін Апеляційним судом Львівської області від 30 червням 2016 року у цивільній справі № 442/5783/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання іпотечного кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року відмовлено (а.с.18-20, т. 3).

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року змінено в частині визначення правової підстави відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», виключено з їх мотивувальних частин посилання на сплив позовної давності стосовно вимог про стягнення відсотків на нарахованої на них неустойки, починаючи з 17 вересня 2010 року.

Як зазначено у мотивувальній частині Постанови Верховного Суду від 29 травня 2019 року, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із вимогою до ОСОБА_1 06 серпня 2010 року про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, встановивши, що строк кредитування змінено кредитором на 42 день з дня відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто новим строком стало 17 вересня 2010 року, а Банк звернувся з позовом у серпні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Згідно розрахунку позивача станом на 15 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання іпотечного кредиту № 0 від 21 вересня 2006 року становить 118 187,39 швейцарських франків, що еквівалентно 3 181 168,43 гривень (станом на 15 лютого 2019 року) та 859 162,16 гривень, з яких: 62 594,57 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 55 592,82 швейцарських франків - заборгованість за відсотками; 377 686,71 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 481 475,45 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Скасовуючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року вирішено судами, шляхом ухвалення рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року ( справа № 442/5783/15-ц) між тими сторонами з тих самих підстав, про той самий предмет спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року ( кредитний договір № 2) частково, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що банком було змінено строк виконання кредиту, шляхом направлення досудової вимоги, у зв`язку з чим нарахування відсотків за користування кредитом є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами було встановлено, що з позовними вимогами у цій справі про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року банк звернувся до суду 09 листопада 2010 року.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду .

Після того, як позовну заяву у даній справі залишено без розгляду, у серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із аналогічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 вересня 2006 року ( цивільна справа № 442/5783/15-ц ). Вказана справа до 2019 року розглядалася судами трьох інстанцій. За результатами розгляду вказаної справи суди дійшли висновку, що з урахуванням зміни строку дії кредитного договору банк звернувся до суду з пропуском позовної давності, тому у задоволенні позовних вимог банку було відмовлено з вказаних підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 березня 2012 року про залишення без розгляду позову було скасовано, після чого розгляд цієї справи було продовжено .

Таким чином, пред`явлення банком позову у 2015 році до того ж відповідача про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором можна кваліфікувати як повторне пред`явлення тотожного позову, оскільки воно відбулось у часі пізніше ніж пред`явлення банком аналогічного позову у 2010 році.

Отже, позовна заява у даній цивільній справі справа є первісною по відношенню до справи № 442/5783/15-ц спробою банком захистити свої кредиторські права.

Таким чином, хоча предметом розгляду цивільної справи № 442/5783/15-ц були спірні правовідносини між тими ж самими учасниками справи з тих же підстав, які є аналогічними спірним правовідносинам цієї справи, проте саме ця справа є первісною та була подана у межах строку позовної давності, тому судові рішення у цивільній справі № 442/5783/15-ц не мають юридичного значення для вирішення цієї справи по суті.

Окрім того, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2016 рокупровадження у справі за позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було закрито з підстав того, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року, залишенним без змін Апеляційним судом Львівської області від 30 червням 2016 року у цивільній справі № 442/5783/15-ц вирішено тотожний спір між тими сторонами з тих же підстав.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2018 року ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року було скасовано. При тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність тотожності між вказаними позовами (а. с.99-100, т.3). ОСОБА_1 не оскаржувала вказану ухвалу апеляційного суду.

Таким чином, судами вже надавалась оцінка наявності у цій справі підстав для закриття провадження з підстав набрання законної сили рішення суду у цивільній справі № 442/5783/15-ц з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для стягнення пені та відсотків, які були нараховані після закінчення строку виконання зобов`язання за кредитним договором після 17 вересня 2010 року (спливу строку кредитування), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв до уваги збільшення позовних вимог від 27 лютого 2019 року, які були вчинені позивачем вже на стадії судового розгляду справи, а не на стадії підготовчого розгляду справи, оскільки суд апеляційної інстанції здійснив задоволення позовних вимог тільки в частині тіла кредиту, розмір якого не змінювався з моменту подання позову.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в частині задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Постанова Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалась, тому судом касаційної інстанції не переглядалась.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року в частині задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук