Справа №: 398/206/21
провадження №: 2/398/855/21
РІШЕННЯ
Іменем України

"16" квітня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі судді Орловського В.В. з участю секретаря судового засідання Борозни Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача-адвокат Гулий Андрій Васильович до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардія України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардія України, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 5000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди за несвоєчасну виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій. Позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 25.10.2018 року наказом №122 командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національної гвардії України та звільнено у запас Збройних сил України ОСОБА_1 за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). Проте, в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій в період з 2018 по 2019 рік виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби. У зв`язку з викладеними обставинами позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі № 340/1680/20 від 29.06.2020 року, позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи те, що відповідачем не було проведено повного розрахунку з позивачем при звільненні, позивач вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав, тому вважає, що йому було завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

25.02.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при розгляді даного питання потрібно врахувати, що проблеми щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій мала Всеукраїнський характер та була вирішена лише в результаті розгляду ВС зразкової справи № 620/4218/18. Даний факт вказує на відсутність умислу посадових осіб Військової частини щодо спричинення позивачу будь-якої шкоди. Представник відповідача у відзиві, також посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом, передбаченого КЗпП України. Крім цього, представник ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що моральна шкода не може бути завдана лише не вчиненням певної дії з боку органу влади, а позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також зазначає, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є своєрідною виплатою. Таким чином ВЧ вважає, що вже притягнуто до адекватної відповідальності, і що стягнення компенсації за моральну шкоду є необґрунтованим. У зв`язку з викладеним у задоволені позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

11.03.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання свої функцій, спрямованих на інтереси людини. Виходячи з вищезазначеного, моральна шкода була завдана позивачу бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає у несвоєчасній виплаті середнього раробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, як на підставу того, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Щодо зразкового рішення ВС, на яке посилається представник відповідача у відзиві зазначає, що Верховний Суд своїм рішенням встановив протиправну бездіяльність, що виражалась у невиплаті військовослужбовцям компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача направив заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 19 серпня 2016 року.

Згідно копії рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.06.2020 року, справа №340/1680/20, адміністративний позов задоволено та визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 27.10.2018 року по 18.03.2020 року включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2018 року по 18.03.2020 року включно. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишено без задоволення. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.06.2020 року у справі №340/1680/20 залишено без змін.

Згідно платіжного доручення № 14 від 15.01.2021 зазначене рішення суду було виконане та позивачу 16.01.2021 сплачено 163921,56 грн. середнього заробітку за час затримки у розрахунку.

Суд застосовує такі норми права.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірною бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Крім того, оскільки у спірних правовідносинах підставою відшкодування є порушення саме трудових прав позивача, то суд приходить до висновку про можливість застосування також і норм КЗпП України.

За правилами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Зазначеними вище судовими рішеннями адміністративних судів, зокрема встановлено, що саме протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача, що полягає у невиплаті в день звільнення грошової компенсації за невикористану позивачем за період 2018-2019 рр. додаткову відпустку як учасника бойових дій, яка була виплачена 18.03.2020 року, у зв`язку з чим на його користь було стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд приходить до висновку, що саме протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушення трудових прав позивача та чинним законодавством України саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику відшкодування моральної шкоди, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд враховує, що при звільненні з військової служби з позивачем не було проведено повного розрахунку, який не був виплачений з вини відповідача. Вимушена неможливість користуватися належними позивачу коштами внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача призвела до значних душевних страждань, погіршення психологічного стану, що безумовно відобразилось на фізичному здоров`ї позивача.

Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги також характер правопорушення, його тривалість, зокрема те, що позивач, належні йому при звільненні суми, отримав лише через більше ніж два роки з дати звільнення. Крім того, порушення прав позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, адже він не отримав при звільненні належного розрахунку, а також був змушений звернення за правовою допомогою, а потім до суду за захистом порушеного права.

Керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем визначеного ч.1 ст.233 КЗпП тримісячного строку звернення до суду, адже порушення трудових прав позивача, яке полягало у несвоєчасному розрахунку та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку було триваючим і припинилося лише 16.01.2021, коли позивач отримав 163921,56 грн. компенсації середнього заробітку за час затримки у розрахунку. Позов поданий ще до проведення цієї виплати, а саме 13.01.2021, тому зазначений строк не порушений.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявна заява представник позивача про те, що ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вирішення даного питання необхідно відкласти.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 82, 137, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача-адвокат Гулий Андрій Васильович до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардія України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Повне рішення складене та підписане суддею 16 квітня 2021 року.

Суддя В.В. Орловський