КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5319/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2. звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що їй не було відомо про наявність спадкового майна після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, після того, як позивач дізналась про наявність спадщини та отримала можливість такого звернення, звернулась до Першої Селидівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

В цей же час їй стало відомо про наявність ще одного спадкоємця - ОСОБА_3 , яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та згодом відповідним чином відмовилась від спадщини на користь позивача.

Однак, 11 квітня 2019 року Перша Селидівська державна нотаріальна контора надіслала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв, а тому остання вимушена звернутись до суду з позовом.

Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер - :75:168:0027, передану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_2. задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2. право власності в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_5 на земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер - :75:168:0027, передану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, однак вважає, що рішенням порушено його права та законні інтереси, подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що згідно інформації яка міститься в державному земельному кадастрі, власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 .

З оскаржуваного рішення вбачається, що у позивача був наявний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 лютого 2009 року, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер - :75:168:0027, яким посвідчувалось право власності померлого ОСОБА_5 на земельну ділянку.

Ухвалюючи рішення, судом не було встановлено чи є відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину обґрунтованою, які саме існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та чи виникає в даному випадку цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Також, судом не було встановлено коло осіб, права і інтереси яких порушуються задоволенням позовних вимог.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні, представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про перенесення засідання, посилаючись на те, що він знаходиться на самоізоляції.

Колегія суддів вважає, що посилання представника позивача на неможливість прибути у судове засідання у зв`язку з перебуванням на самоізоляції не можна визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 12 березня 2020 року на всій території України введено карантин.

В умовах карантину діє особливий порядок видачі листків непрацездатності особам, які перебувають у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію її спалахів та епідемій.

Порядок, умови видачі (продовження) листків непрацездатності визначаються Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я (далі - МОЗ) України від 13 листопада 2001 року №455 (далі - Інструкція №455).

Наказом МОЗ України «Про затвердження Змін до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» від 27 квітня 2020 року №963 (далі - Наказ №963) до Інструкції №455 внесені зміни щодо видачі листків непрацездатності застрахованим особам на період обсервації та самоізоляції під медичним наглядом.

Наказ 963 набрав чинності з дня опублікування в Офіційному віснику України від 15 травня 2020 року №37.

Перелік осіб, які потребують самоізоляції або обсервації, визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211.

Станом на 01 жовтня 2020 року до переліку входять:

особи, які мали контакт з хворим на COVID-19, крім осіб, які перебували у засобах індивідуального захисту у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

особи, щодо яких є підозра на інфікування, або особи, які хворіють на COVID-19 та не потребують госпіталізації.

Отже, працівники, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають.

Строк самоізоляції визначає лікуючий лікар хворого або особи з підозрою на інфікування COVID-19 на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

Таким чином, у вказаних осіб виникають зобов`язання щодо самоізоляції з повідомленням уповноважених осіб, які будуть контролювати дотримання ними режиму самоізоляції.

Представником позивача не надані докази, зокрема, лист непрацездатності з причиною непрацездатності - «ізоляція від COVID-19 - 11», не вказані також підстави перебування на самоізоляції, як особи, щодо якої є підозра на інфікування, або особи, яка хворіє на COVID-19 та не потребує госпіталізації, чи пояснення з приводу перебування на самоізоляції як особи, яка мала контакт з хворими на COVID-19 з повідомленням уповноваженої особи, на яку покладено контроль за дотриманням режиму самоізоляції.

Представником позивача також не указані строки самоізоляції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_2. , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Відповідно до копій свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був розірваний, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №196 від 08 жовтня 2008 року.

02 серпня 2018 року ОСОБА_2. подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

З наданих матеріалів спадкової справи вбачається, що 05 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Першої Селидівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Селідове Донецької області.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, матір`ю ОСОБА_5 , є ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_3. змінила прізвище на ОСОБА_3 , у зв`язку з одруженням 15 жовтня 1977 року.

Згідно копії довідки від 04 лютого 2013 року, ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 .

Відповідно до постанов державного нотаріуса Першої Селидівської державної нотаріальної контори Доценко О.В., ОСОБА_2. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на Ѕ частину спірних земельних ділянок через відсутність реєстрації в установленому законом порядку за спадкодавцем.

Право власності померлого ОСОБА_5 на земельну ділянку підтверджуються копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 лютого 2009 року за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,1000 га, кадастровий номер - :75:168:0027, передану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як спадкоємець першої черги має право на отримання у спадщину спірного майна, що належало на праві власності її батьку ОСОБА_5 , у зв`язку зі смертю останнього.

Проти визнання за позивачем права власності спадкового майна не заперечувала відповідач, про що свідчить її заява про визнання позовних вимог.

Більш того, визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно є таким, що не порушує прав та законних інтересів третіх осіб.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно інформації, яка міститься в державному земельному кадастрі, власником земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Згідно з інформаційним листом від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суди повинні розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності.

Пунктом 4.20 розділу 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Якщо право власності на нерухоме майно підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності, нотаріус зобов`язаний прийняти такі документи разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину.

При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанов державного нотаріуса Першої Селидівської державної нотаріальної контори Доценко О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірних земельних ділянок через відсутність реєстрації в установленому законом порядку за спадкодавцем.

Пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, судом першої інстанції не було встановлено чи є відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину обґрунтованою, які саме існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та чи виникає в даному випадку цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Окрім цього, судом першої інстанції не було встановлено коло осіб, права і інтереси яких порушуються задоволенням позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позовних вимог, то понесені апелянтом витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача на його користь.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 14407 (чотирнадцять тисяч чотириста сім) грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба