Справа № 171/1544/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Семенова Н.М.,

за участю секретаря Ровної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, про визнання житлового будинку об`єктом особистої приватної власності,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, про визнання житлового будинку об`єктом особистої приватної власності.

Позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Оксамитною Н.В. за реєстровим № 2287, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , позивач придбала житловий будинок із належними до нього господарськими будівлями та побутовими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 . Право приватної власності на будинок було зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ». З метою відчуження будинку звернулася до нотаріальної контори, нотаріус пояснив, що придбаний будинок не є її особистою власністю, що він придбаний в період шлюбу з ОСОБА_2 , тому вважається спільною сумісною власністю подружжя, а його відчуження можливе за згодою ОСОБА_2 . Не заперечує той факт, що дійсно на той момент перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , але в момент придбання будинку з відповідачем вже не проживали однією сім`єю, будинок купувала за власні кошти та кошти які її батьки взяли в борг, які отримали після продажу будинку, який належав ОСОБА_4 , просить встановити факт припинення сімейних відносин та визнати, що житловий будинок в АДРЕСА_1 належить їй на праві особистої власності, встановити факт окремого проживання з відповідачем.

На дату розгляду справи позивачка надала до суду заяву, в якій позов підтримала, та просить розгляд справи провести за її відсутності.

На дату розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій висловив згоду з позовними вимогами, позов визнав, просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судоми встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07.07.1993 р. перебували у шлюбі, який розірвано 25.10.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 215 (а.с.17, 18).

Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , остання 12.09.2000 року придбала жилий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами. (а.с. 13)

Згідно доручення від 22.04.2000 р. ОСОБА_6 надала повноваження ОСОБА_7 на продаж будинк , що знаходився в АДРЕСА_2 (а.с. 16)

Відповідно до копії домової книги на буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 був зареєстрований у будинку 03.11.2000 р., знятий з реєстрації (виписаний) 09.08.2001 р. (а.с. 21-22)

Відповідно до копії розписки ОСОБА_1 взяла в борг у своєї тітки ОСОБА_6 гроші у сумі 1500 грн. на придбання дому (а.с. 36)

Відповідно до нотаріально завіреної заяви, ОСОБА_6 підтвердила той факт, що вона дійсно 05.09.2000 р. передала ОСОБА_7 , за окремою домовленістю кошти, на купівлю ОСОБА_1 житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 37)

Відповідно до довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку вартість житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами станом на 12.03.2019 р. складала 106754 грн. (а.с. 54)

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до роз`яснень наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16, які є обов`язковими для застосування у подібних правовідносинах.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

На підставі викладеного, ст.ст. 57,60 СК України, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 206, 258, 259, 263- 265, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Семенова Н. М.