Справа № 685/177/21
Провадження № 2/685/133/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Казмірчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь в порядку скороченого провадження з викликом осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

09 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу, в порядку захисту її прав як споживача, визнати недійсним кредитний договір від 06 квітня 2020 року № 2244567.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні даного договору ТОВ «Авентус Україна» було порушено права позивача як споживача, передбачені нормами Законів України «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», «Про страхування».

Зокрема, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту в порушення норм ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» їй не було в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, та відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення її з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору.

Позивач зазначає, що вона не мала можливості детально ознайомитися з Умовами та Правилами кредитування перед укладенням Кредитного договору, їй повинен був бути наданий час і можливість детально ознайомитися з умовами договору та законодавством, що його регулює. Пізніше виявилося, що у кредитному договорі міститься безліч умов, що регулюються законодавством, з яким позивач ніколи в житті не зустрічалася, та який укладений на невигідних для неї умовах. Позивач, здійснюючи оформлення кредиту через Інтернет, за кількахвилинний проміжок часу не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки, оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті укладення спірної угоди. Позивач вказує, що через неналежну інформованість з боку відповідача та свою необізнаність при укладенні угоди не могла у повному обсязі оцінити умови договору кредиту на предмет їх вигідності, так як не було належним чином роз`яснено працівниками відповідача їх умов.

Позивач також вказує, що укладення спірного договору здійснювалося за допомогою інформаційно-телекомунікаційну систему відповідача, при цьому в порушення вимоги ч. 1 ст. 3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» через застосування позивачем логіну та паролю щоразу при входженні до особистого кабінету, їх не може бути визнано одноразовим ідентифікатором, так як нівелюється ознака одноразовості. Фактично акцепт пропозиції ТОВ «Авентус Україна» укласти електронний договір з позивачем не був підписаний в порядку, передбаченому ст. 12 даного закону, тобто прийняття позивачем пропозиції відповідача укласти договір було здійснено з порушенням абзаців другого та третього частини 6 ст. 11 Закону.

Позивач вважає, що ТОВ «Авентус Україна» не дотримало порядку укладення електронного договору, встановленого ст.ст. 11 та 12 Закону, тому укладений договір є таким, що не повинен прирівнюватися до договорів, укладених в письмовій формі. Тобто кредит був фактично наданий шляхом безготівкового переказу не на підставі договору, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у зв`язку з чим є підстави для визнання такого договору недійсним через недотримання норм законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення.

Також позивач вважає підставою для визнання спірного договору недійсним відсутність у ньому умов про припинення його дії та про відповідальність відповідача, чим порушено вимоги пунктів 8 та 9 частини 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем норм, встановлених абзацами 5 та 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки в кредитному договорі відсутня права позивача відкликати свою згоду на обробку персональних даних, що є підставою для визнання недійсним п. 9.5 договору щодо обробки персональних даних.

Представником відповідача адвокатом Бабенковою Н.А. направлений до суду письмовий відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи свою позицію тим, що перед укладенням договору відповідач шляхом розміщення на власному веб-сайті надає клієнтові доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де, серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення.

Перед подачею заявки на отримання кредиту клієнт повинен ознайомитися з обов`язковою інформацією про товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, паспортом споживчого кредиту та відповідним кредитним договором, що розміщені на веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у цих правилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомлений повністю, розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Без проставлення такої відмітки взагалі відсутня технічна можливість перейти на іншу сторінку/вкладку системи для подальшого оформлення кредитного договору, при цьому на сайті відсутні будь-які часові обмеження для ознайомлення з інформацією стосовно кредиту.

Представник відповідача зазначає, що 06 квітня 2020 року між сторонами укладений договір № 2244567 про надання споживчого кредиту, на підставі якого відповідачем було надано позивачу кошти в сумі 6300 грн. шляхом переказу на вказаний позивачкою рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк». Представник відповідача вказує, що спірний договір укладений в електронній формі відповідно до вимог ст.ст. 205, 207, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», позивач отримала кошти і не скористалася правом впродовж 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору.

Щодо порушення норм законодавства про захист персональних даних, на що посилалася позивачка, представник відповідача зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» реєстрація фізичної особи в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції означає надання нею згоди на використання та обробку її персональних даних і вчинення інших дій, передбачених Законом України «Про захист персональних даних». Тому, зареєструвавшись на сайті, позивач надала згоду на використання та обробку своїх персональних даних, яка в силу закону не може бути відкликана. Також представник відповідача звертає увагу на обов`язок позивача, як фінансової компанії, передбачений п. 18 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», на зберігання певних фінансових документів, в тому числі щодо здійснення належної перевірки клієнтів. При цьому персональні дані позивача третім особам не розголошувалися.

Позивач та представник відповідача надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участі фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі.

06 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір № 2244567 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Товариство надає позичальниці кредит в сумі 6300 грн., який вона зобов`язується одержати та повернути, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки.

Укладення договору, згідно п. 1.1 самого договору, було здійснене сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої було забезпечено позичальниці через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету. Додатком до договору є графік платежів.

Текст кредитного договору та додатку до нього, надані позивачем та відповідачем, є ідентичним, споживачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А416414, 06.04.2020 17:45:17.

Пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Такий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобами зв`язку, вказаними під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідачем надані суду відповідні скріншоти щодо порядку укладення кредитного договором за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, відповідно до якого при підписанні договору на екран виводиться повідомлення від товариства про надсилання на мобільний телефон клієнта відповідного коду.

З іншого скріншоту вбачається, що для входу до особистого кабінету клієнта інформаційно-телекомунікаційної системи товариства також використовується номер телефону клієнта при реєстрації та пароль. Позивачем не надано доказів, що пароль для входу у систему та код для підписання договору є ідентичними.

Таким чином, спірний договір укладений та підписаний відповідно до вимог ст.ст. 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію», тому за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі.

Відповідачем також наданий паспорт споживчого кредиту, підписаний позивачкою аналогічним способом, тому судом не вбачається порушення її прав, як споживача, оскільки кредитодавцем були дотримані вимоги ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Порушень прав позивачки, визначених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», судом не знайдено, оскільки станом на день укладення спірного договору діяла інша редакції цієї статті, яка взагалі не містить частини другої.

Суд не погоджується з позицією позивача про відсутність у спірному договорі умов про припинення його дії та про відповідальність відповідача, оскільки розділами 7 та 8 договору передбачені, відповідно, відповідальність сторін, в тому числі позикодавця, та порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору.

Суд не вбачає порушень прав споживача через відсутність в спірному договору права позичальника на відкликання своєї згоди на обробку персональних даних, оскільки доступ позикодавця до таких даних тісно пов`язаний з можливістю позикодавця належним чином вимагати від позичальника виконання договірних зобов`язань - звернення до суду, виконавчої служби тощо.

Таким чином, позивачем не доведено порушень вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні спірного договору, тому підстав для визнання його недійсним немає.

Керуючись ст.ст. 627, 1054, ст.ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 197, 200, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про визнання недійсним договору № 2244567 про надання споживчого кредиту від 06 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 квітня 2021 року.

Суддя Самойлович А.П.