печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8830/21-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про поновлення на роботі, скасування наказу, визнання його незаконним та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про поновлення на роботі, скасування наказу, визнання його незаконним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного космічного агентства України про визнання дій незаконними, визнання наказу про звільнення незаконного, скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач пояснив, що 01.02.2021 року відповідач видав наказ № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ» у період його непрацездатності. Посилаючись на частину 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, позивач вважає дії відповідача щодо його звільнення незаконними і, як наслідок виданий наказ від 01.02.2021№ 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ» також незаконним і просить скасувати такий наказ і поновити його на посаді.

Ухвалою від 22.02.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд справи по суті призначено на 16.03.2021.
Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Цивільно процесуальним кодексом України (ЦПК України) для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України).
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Трудові права працівника гарантовані Конституцією України та законами, іншими підзаконними актами.
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
09.03.2021 представником позивача надано до суду заяву про зменшення та уточнення позовних вимог.

У заяві про зменшення та уточнення позовних вимог представником Позивача зазначено, що на початку березня 2021р. позивачу стало відомо про видання відповідачем наказу від 24.02.2021р. № 5-кп «Про скасування наказу ДКА від 01.02.2021 № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ», у зв`язку із чим у позивача виникає необхідність по внесенню змін до позовних вимог, а саме зменшення таких вимог. Як вбачається із змісту та назви наказу відповідача 24.02.2021р. № 5-кп, скасуванню підлягає Наказ ДКА від 01.02.2021р № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ». Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК - України), позивач просить суд вважати позовні вимоги, зазначені у його позовній заяві від 16.02.2021р. № б/н, зміненими, у зв`язку із їх зменшенням, а саме: позовну вимогу № 3 викласти у наступній редакції: «визнати наказ Державного космічного агентства України від 01.02.2021 року № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ» незаконним»; позовну вимогу № 4 виключити.
09.02.2021 представником позивача подано в суд позовну до Державного космічного агентства України про визнання дій по звільненню ОСОБА_1 з посади начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів 24 лютого 2021 року незаконними; визнання наказу від 24.02.2021 року № 8-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ незаконним; скасування наказу відповідача від 24.02.2021 року № 8-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ»; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів.
Одночасно з поданням представником позивача позовної заяви від 09.03.2021 до суду подано клопотання про об`єднання в одне провадження декілька справ за позовами.
Ухвалою від 16.03.2021 об`єднано цивільну справу № 757/8830/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про поновлення на роботі, скасування наказу, визнання його незаконним та цивільну справу № 757/12880/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про поновлення на роботі, скасування наказу, визнання його незаконним.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судовим розглядом встановлено, що між Державним космічним агентством України (Відповідачем) та ОСОБА_1 (позивачем) укладено Контракт з керівником державної установи, що належить до сфери управління Державного космічного агентства України від 15.07.2020р. № 1-2020, за яким позивача призначено на посаду начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів на період з 17.07.2020 року по 16.07.2025 року, на підставі Наказу відповідача від 16.07.2020р. № 9-кп «Про продовження трудових відносин з ОСОБА_1 на посаді начальника НЦУВКЗ» були продовжені трудові відносини з ОСОБА_1 .

01.02.2021р відповідач видає наказ № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ». Відповідно до пункту 1 зазначеного наказу Контракт із ОСОБА_1 , начальником центру управління та випробування космічних засобів припиняється, шляхом звільнення його з посади 1 лютого 2021 року за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, з підстав передбачених Контактом.

Підставами для звільнення відповідач у наказі зазначає підпункт «б» пункту 23 Контракту та доповідну записку від 13.11.2020 №1589/з робочої групи ДКА, створеної наказом ДКА від 12.11.2020 № 30-А.».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до підпункту «в» пункту 22 розділу 5 Контракту, цей контракт припиняється, зокрема, до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 23 і 24 цього контракту.

Згідно з підпунктом «б» пункту 23 розділу 5 Контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, зокрема, у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для НЦУВКЗ настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.).

Як зазначає позивач ці норми Контракту кореспондуються із статтями 40, 41, та п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках:

-одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами;

Частиною 3 ст. 41 КЗпП України встановлено, що розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У рішенні Конституційного Суду України від 04.09.2019 року по справі № 3-425/2018(6960/18) зазначено, що положеннями частини третьої статті 40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Судом встановлено що позивач був тимчасово непрацездатним та перебував на лікарняному у період з 01.02.2021 року по 10.02.2021р., що підтверджується листком непрацездатності від 01.02.2021р. серія АДЯ № 252641.

Про вищевикладені обставини, виконуючим обов`язки начальника НЦУВКЗ ОСОБА_2 було повідомлено відповідача листом НЦУВКЗ від 01.02.2021р. № 202-3-25-2021.

Таким чином, відповідач звільнив позивача у період його тимчасової непрацездатності, чим грубо порушив ч. 3 ст. 40 КЗпП України з урахуванням висновків рішення другого сенату Конституційного Суду України від 04.09.2019 № 6-р(II)/2019 за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Крім того, судом також встановлено, що відповідачем видано наказ від 24.02.2021р. № 5-кп «Про скасування наказу ДКА від 01.02.2021 № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ»».
Як, вбачається із преамбули наказу відповідача від 24.02.2021р. № 5-кп «Про скасування наказу ДКА від 01.02.2021 № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ»» підставними для скасування наказу від 01.02.2021 № 2-кп відповідачем зазначено частину 3 ст. 40 КЗпП України, рішення другого сенату Конституційного Суду України від 04.09.2019 № 6-р(II)/2019 за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України, а також обставини тимчасової непрацездатності позивача станом на 01.02.2021 року.

24.02.2021 відповідач видає наказ № 8-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ» (Наказ про звільнення № 8-кп).
Пунктом 1 Наказу про звільнення № 8-кп встановлено: «Припинити Контракт із ОСОБА_1 , начальником Національного центру управління та випробувань космічних засобів, звільнивши його з посади 24 лютого 2021 року за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, з підстав, передбачених Контрактом.
Підставами для звільнення відповідач у Наказі про звільнення № 8-зазначає підпункт «ї» пункту 23 Контракту та Наказ відповідача від 24.02.2021 № 7-кп «Про призначення полковника ОСОБА_4 начальником НЦУВКЗ».
Згідно підпункту «ї» пункту 23 розділу 5 Контракту керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, зокрема, у разі призначення на цю посаду військовослужбовця відповідно до п. 2 Указу Президента України від 03.05.2017 № 126/2017 (далі Указ Президента).
Пунктом 2 Указу президента встановлено, що посади, передбачені Переліком, затвердженим статтею 1 цього Указу, тимчасово, до часу заміщення їх військовослужбовцями, можуть бути заміщені цивільними особами на умовах строкового трудового договору за погодженням відповідно з Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями та Державною спеціальною службою транспорту, керівниками правоохоронних органів спеціального призначення.

Судом встановлено, що позивач був тимчасово непрацездатним та перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я «Військова частина НОМЕР_1 » місто Ірпіньу період з 15.02.2021 року по 25.02.2021р., що підтверджується листоком непрацездатності, виданим 25.02.2021 року серія АГЩ № 296523.
Таким чином, 24.02.2021 року відповідач звільнив позивача у період його тимчасової непрацездатності, чим грубо порушив ч. 3 ст. 40 КЗпП України з урахуванням висновків рішення другого сенату Конституційного Суду України від 04.09.2019 № 6-р(II)/2019 за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Судом також встановлено, що Національний центр управління та випробувань космічних засобів, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є державною організацією (установою, закладом), яка відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 12.08.1996 № 698/96 «Про Національний центр управління та випробувань космічних засобів підпорядковується Відповідачу». Відповідно до пункту 1.1. Положення про Національний центр управління та випробувань космічних засобів, затвердженого Наказом ДКАУ від 24.01.2020 №7 Національний центр управління та випробувань космічних засобів є бюджетною науково-випробувальною, науково-дослідною установою, яка належить до сфери управління відповідача.

Чинним законодавством передбачена особлива процедура призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, які полягають у необхідності погодження даного питання з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. № 203», затверджено Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі Порядок).

Даний Порядок визначає процедуру погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих держадміністрацій призначення на посаду та звільнення з посади (крім звільнення за власним бажанням) керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - підприємство), крім керівників підприємств, установ, організацій Збройних Сил та інших військових формувань, МВС, а також керівників навчальних закладів, що призначаються на посаду за умовами конкурсу.

Згідно з пунктом 4 Порядку, пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади погоджується:

- керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення, - відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації;

- керівника підприємства, яке зареєстроване на території м. Києва та Севастополя, - відповідно з головою Київської та Севастопольської міської держадміністрації;

- керівника підприємства, яке зареєстроване на території району, - з головою райдержадміністрації .

Згідно з пунктом 5 Порядку, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голова місцевої держадміністрації під час розгляду пропозиції щодо погодження звільнення з посади керівника підприємства враховує усні чи письмові пояснення особи, що звільняються.

За дорученням Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації пропозиція керівника центрального органу виконавчої влади щодо призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства розглядається в апараті Ради міністрів Автономної Республіки Крим, галузевому структурному підрозділі місцевої держадміністрації, який готує відповідні пропозиції.

Пропозиції апарату Ради міністрів Автономної Республіки Крим, галузевого структурного підрозділу місцевої держадміністрації та висновок Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації про результати проведеної співбесіди зазначаються у картці погодження (вмотивованої відмови) призначення на посаду або звільнення з посади керівника підприємства, яка складається за формою згідно з додатком.

Національний центр управління та випробувань космічних засобів зареєстрований за адресою: 01010, Україна, м. Київ вул. Московська, 8, тому звільнення з посади Позивача необхідно було погоджувати з Головою Київської міської державної адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до Київської міської державної адміністрації листом від 02.02.2021р. № 507/10-16Д07/21, з метою отримання погодження на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ з підстав передбачених контрактом.

На зазначене звернення від Київської міської адміністрації відповідач отримав відповідь від 11.02.2021р. № 001-317, що звільнення позивача відбулось із порушенням процедури, встановленої Порядком погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, тому це звернення залишено без розгляду.

Таким чином, дії відповідача по звільненню позивача станом на 01.02.2021 та 24.02.2021 року вченені без погодження з Головою Київської міської державної адміністрації, всупереч встановленій процедуру звільнення, яка регламентована Порядком погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 818.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.
Крім того, пунктом 16 Постанови встановлено, що у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43(1) КЗпП України допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за погодженнями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено.
У постанові від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (61-787св17) Верховний Суд зазначив, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулось без порушення законодавства про працю.
Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, Суд прийшов до висновку, що дії Державного космічного агентства України по звільненню ОСОБА_1 з посади начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів та Наказ Державного космічного агентства України від 01.02.2021 року № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ» і Наказ від 24.02.2021 року № 8-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ»є незаконними, такими, що відбулися з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України, п. 4 Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 № 818, тому позов підлягає задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 5 448 грн. 00 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави з розрахунку 908 грн. 00 коп. за одну вимогу немайнового характеру відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду, ані акт приймання-передачі наданих послуг, ані платіжні документи,що підтверджують оплату послуг, ані детальний розрахунок таких витрат.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 21, 23, п. 8 ч. 1 ст. 36, ст. 40 КЗпП України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про поновлення на роботі, скасування наказу, визнання його незаконним та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного космічного агентства України про поновлення на роботі, скасування наказу, визнання його незаконним - задовольнити.
Визнати дії Державного космічного агентства України по звільненню ОСОБА_1 з посади начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів 1 лютого 2021 року незаконними.
Визнати наказ Державного космічного агентства України від 01.02.2021 року № 2-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ» незаконним.
Визнати дії Державного космічного агентства України по звільненню ОСОБА_1 з посади начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів 24 лютого 2021 року незаконними.
Визнати наказ Державного космічного агентства України від 24.02.2021 року № 8-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ незаконним.
Скасувати наказ Державного космічного агентства України від 24.02.2021 року № 8-кп «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника НЦУВКЗ».
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Національного центру управління та випробувань космічних засобів.
Стягнути з Державного космічного агентства на користь держави судовий збір у розмірі 5 448 грн. 00 коп.
Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено та підписано 01.04.2021

Суддя Т.Г. Ільєва