Справа № 643/3665/21
Провадження № 2/643/908/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Сухіни Г.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Шемет О.В., представника відповідача - адвоката Завадської А.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей, -

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання

Представник ОСОБА_2 (далі - відповідач) - адвокат Завадська А.Т. заявила повторне клопотання про покладення на ОСОБА_1 (далі - позивач) обов`язку надати відповідь на письмове опитування (в порядку ст. 93 ЦПК України).

В обґрунтування клопотання зазначено, що до відзиву відповідачем додано письмове опитування позивача в порядку ст. 93 ЦПК України. Відповіді на письмове опитування надано не було. Доводи позивача відносно того, що надання ним відповідей на поставлені запитання може мати наслідком притягнення його чи його близьких родичів до юридичної відповідальності, є неспроможними, оскільки шляхом поставлення запитань відповідач лише уточнює інформацію, викладену позивачем у позовній заяві. Таким чином, у відповідях позивача можуть міститись відомості, які спростовуватимуть інформацію, викладену в позові, та матимуть істотне значення для справи.

Позиція учасників судового провадження

Представник відповідача у судовому засіданні 09.12.2021 року клопотання та викладені в ньому доводи підтримала в повному обсязі. Наполягала на обов`язку позивача надати письмову відповідь на запитання відповідача та відсутності підстав для відмови від дачі показань.

Позивач та його представник у судовому засіданні 09.12.2021 року заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на можливість настання для позивача юридичної відповідальності внаслідок надання відповідей на поставлені відповідачем запитання.

Застосовне законодавство

Учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи (ч. 1 ст. 93 ЦПК).

Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті (ч. 2 ст. 93 ЦПК).

Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою у формі заяви свідка (ч. 3 ст. 93 ЦПК).

У заяві свідка зазначається в тому числі підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань (ч. 4 ст. 94 ЦПК).

Учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання з підстав, визначених статтями 70, 71 цього Кодексу (ч. 6 ст. 94 ЦПК).

Фізична особа не має права відмовитися давати показання, крім показань щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, над якою встановлено опіку чи піклування, член сім`ї або близький родич цих осіб), які можуть тягнути юридичну відповідальність для нього або таких членів сім`ї чи близьких родичів (ч. 1 ст. 71 ЦПК України).

За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь (ч. 7 ст. 93 ЦПК).

Особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом (ч. 1 ст. 63 Конституції).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст. 8 Конституції України).

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22 Конституції України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії (ч. 6 ст. 10 ЦПК).

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили (ч. 7 ст. 10 ЦПК).

Положеннями ст. 52 ЦПК України (в редакції до внесення змін згідно із Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) було передбачено, що фізична особа має право відмовитися давати показання щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, над якою встановлено опіку чи піклування, член сім`ї або близький родич цих осіб).

Оцінка суду

Оскільки ОСОБА_1 має процесуальний статус позивача, то рішення суду безпосередньо стосуватиметься його прав та обов`язків. Враховуючи наведене, будь-які пояснення або показання позивача по суті спору, тобто з питань, які відносяться до предмету доказування в даній справі, матимуть безпосередній вплив на його права і обов`язки, тобто відноситимуться до категорії «показання (пояснення) щодо себе».

Також суд враховує, що виходячи з доводів клопотання, поставлені відповідачем запитання стосуються обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Враховуючи наведене, у суду немає сумнівів, що відповідаючи на поставлені запитання, позивач даватиме показання/пояснення «щодо себе».

Положеннями ст. 93 ЦПК, на які посилалась представник відповідача, дійсно передбачений обов`язок позивача надати письмову відповідь (заяву свідка) на запитання відповідача, яка надається за процедурою допиту свідка, тобто із підтвердженням позивача про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 71 ЦПК, відповідач має право відмовитись від відповіді на запитання позивача, поставлені в порядку ст. 93 ЦПК, виключно у разі, якщо його письмові показання можуть тягнути юридичну відповідальність для нього або членів його сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, згідно положень ЦПК України право учасника справа не свідчити проти себе, не є абсолютним та обмежене умовою, що таке право виникає виключно у разі, якщо відповіді на запитання можуть тягнути юридичну відповідальність для нього (або членів його сім`ї чи близьких родичів).

Разом з тим ч. 1 ст. 63 Конституції, яка має найвищу юридичну силу та є нормою прямої дії, гарантоване безумовне та нічим не обмежене право особи відмовитись давати показання або пояснення щодо себе.

Таким чином, норми ч. 1 ст. 71 ЦПК України обмежують, порівняно із ст. 63 Конституції України, право особи не давати пояснення або показання щодо себе.

Також, на думку суду, внаслідок внесення змін до ЦПК та викладення вказаного кодексу в редакції згідно із Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, відбулось звуження обсягу права особи (свідка) відмовитись давати показання щодо себе (яке було необмеженим згідно ст. 52 ЦПК в редакції до внесення вказаних змін), оскільки вказане право було обмежено випадками, коли такі показання можуть тягнути юридичну відповідальність для нього або таких членів сім`ї чи близьких родичів (ч. 1 ст. 71 чинної редакції ЦПК).

Між тим згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22 Конституції України).

Крім того, суд враховує, що задоволення клопотання представника позивача матиме наслідком не просто порушення права відповідача не давати показання щодо себе, яке гарантовано Конституцією України, а й фактично призведе до покладення на нього тягаря кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань щодо себе.

Також суд звертає увагу, що на відміну від положень ст. 93 ЦПК, яка покладає на сторону/третю особу обов`язок надати заяву свідка на вимогу іншого учасника справи, положеннями ст. 92 ЦПК України передбачено, що вказані особи можуть бути допитані як свідки виключно за їхньою згодою.

Враховуючи наведене та вирішуючи клопотання на засадах верховенства права, передбачених ст. 8 Конституції України, ст. 10 ЦПК України, суд застосовує до виниклих між сторонами правовідносин приписи ч. 1 ст. 63 Конституції України, які мають найвищу юридичну силу, є нормами прямої дії та гарантують кожній особі право не давати показання або пояснення щодо себе, без обмеження зазначеного права будь-якими умовами, а тим більше без тягаря кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання.

Оскільки позивач висловив категоричні та недвозначні заперечення проти надання відповідей на запитання відповідача, суд на підставі ч. 1 ст. 63 Конституції України відмовляє в задоволенні клопотання.

Посилання представника відповідача на судову практику інших судів першої інстанції суд відхиляє, оскільки виходячи з чинного законодавства України, висновки щодо застосування норм права суду першої інстанції не мають обов`язкового значення під час розгляду інших справ в суді першої інстанції.

Одночасно суд роз`яснює представнику відповідача, що вона не позбавлена права доводити обставини справи, з приводу яких позивачу були поставлені відповідні запитання, шляхом використання інших процесуальних механізмів, зокрема шляхом подання або витребування доказів, виклику свідків тощо.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, процесуальний механізм надання стороною відповіді на запитання протилежної сторони фактично перекладає тягар доказування певних обставин справи зі сторони, яка вимагає відповідей на запитання з приводу таких обставин, на протилежну сторону, яка шляхом надання обов`язкових відповідей на запитання, тим більше у процесуальному статусі свідка, може бути фактично примушена визнати ті чи інші обставини справи, що відносяться до предмету доказування та підлягають доведенню стороною, яка поставила запитання.

Керуючись ст. 258-261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Завадської Ангеліни Тимурівни про покладення на ОСОБА_1 обов`язку надати відповідь на письмове опитування в порядку ст. 93 ЦПК України (вх. № 67550/21-В від 06.12.2021 року) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов