№ провадження 4-с/646/29/2021
Справа № 646/1905/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова під головуванням судді Демчини Т.Ю., з участю секретаря судового засідання Саламахи В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Червонозаводського районного суду міста Харкова скаргу представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Авілової Олени Михайлівни на бездіяльність приватного виконавця, -

в с т а н о в и в :

Вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 червня 2019 року за результатами розгляду цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у кримінальному провадженні про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 70175,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, а також 500000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вказаний вирок суду 25.03.2020 набрав законної сили та стягувачу були видані виконавчі листи.

До суду надійшла скарга представника стягувача у виконавчому провадженні з виконання вищезазначеного вироку суду (у частині цивільного позову) ОСОБА_1 адвоката Авілової О.М., на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича (надалі приватний виконавець Бабенко Д.А.), з вимогами: визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Бабенко Д.А. щодо неможливості здійснення дій по виведенню частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , для виконання вироку Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27.06.2019; зобов`язати приватного виконавця Бабенко Д.А. здійснити дії по виведенню та реалізації частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , для виконання вироку Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27.06.2019, у тому числі подати до суду подання про надання дозволу на звернення стягнення на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , для виконання вироку Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27.06.2019.

Вимоги скарги обґрунтовуються тим, що 17.03.2021 приватним виконавцем Бабенко Д.А. було повідомлено стягувачу про неможливість здійснення дій по виведенню частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , у зв`язку з відмовою органу опіки та піклування у наданні дозволу на позбавлення житла неповнолітньої дитини, місце проживання якої зареєстроване у цій квартирі. Невчинення таких дій сторона стягувача вважає протиправною бездіяльністю, вбачаючи обов`язок приватного виконавця звернутись до суду з метою отримання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно без згоди органу опіки та піклування.

Для прийняття участі у судовому розгляді скарги стягувач ОСОБА_1 та його представник адвокат Авілова О.М. до суду не з`явились, належним чином повідомлялись про час та місце розгляду скарги.

Боржник ОСОБА_2 , який на даний час відбуває покарання в ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)», належним чином, у передбаченому ч.7 ст.130 ЦПК України порядку повідомлявся про час та місце розгляду скарги, клопотань про розгляд скарги за його відсутності чи про забезпечення участі у розгляді скарги в режимі відеоконференції, а також будь-яких заяв по суті справи до суду не подавав.

Приватний виконавець Бабенко Д.А. подав до суду відзив на скаргу, у якому зазначив, що з метою вирішення питання про можливість реалізації належної боржнику ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, ним було запитано дозвіл відповідного органу опіки та піклування, оскільки у вказаному житлі зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , і відповідний дозвіл наданий не був. Приватний виконавець Бабенко Д.А. просив розглянути скаргу у його відсутності.

На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги у відсутності стягувача, боржника та приватного виконавця Бабенко Д.А., бездіяльність якого оскаржується.

Дослідивши надані матеріали, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги адвоката Авілової О.М. в інтересах ОСОБА_1 . При цьому суд врахував наступне.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 569/12295/16-ц, вбачається, що скарги з приводу виконання судових рішень у кримінальних справах в частині виконання вирішеного цивільного позову розглядаються в порядку цивільного судочинства за правилами ЦПК України судом, який видав виконавчий документ. Отже, дана скарга підлягає розгляду Червонозаводським районним судом міста Харкова в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що 28.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Бабенко Д.А. із заявою про примусове виконання виконавчих листів Червонозаводського районного суду міста Харкова про стягнення з ОСОБА_2 70175,00 грн. та 500000,00 грн.

Постановами приватного виконавця Бабенко Д.А. від 15.10.2020 було відкрито виконавчі провадження з виконання судового рішення за вищезазначеними виконавчими листами, які його постановою від 16.10.2020 об`єднані в одне провадження. Постановою приватного виконавця Бабенко Д.А. від 22.10.2020 у даному об`єднаному виконавчому провадженні накладено арешт на усе належне ОСОБА_2 майно у межах суми стягнення 627192,50 грн.

З письмової інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.11.2020 № 11899/04-08/20 вбачається, що ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане підтверджується також свідоцтвом про право власності на житло від 05.04.1996, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, з якого вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .

Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0 від 23.10.2020, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_6 та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.02.2021 приватний виконавець Бабенко Д.А. звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з метою надання дозволу на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2007 р.н.

Як вбачається з письмової інформації Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 05.03.2021 № 676/0/202-21, вказане питання було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради 02.03.2021, враховуючи рекомендації якої, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування заперечує проти реалізації вищезазначеної квартири.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Статтею 50 вищезазначеного Закону передбачено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 28 Розділу VIII Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно зі ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України), так і інші юридичні факти (п.4 ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця переможця прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак процедура такої реалізації майна є правочином.

Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 у справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19), а також Верховним Судом України у справі №6-116цс-12 від 24.10.2012.

Згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

За таких обставин, для реалізації арештованого у виконавчому провадженні нерухомого майна боржника, право користування яким мають неповнолітні діти, приватний виконавець повинен попередньо отримати відповідний дозвіл органу опіки та піклування.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.12.2019 у справі №755/10564/18 та від 25.11.2019 у справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19).

Оскільки Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування не надав дозвіл на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2007 р.н., будь-які подальші дії з реалізації вказаного майна суперечать вимогам законодавства.

Сторона стягувача у скарзі не посилається на конкретну норму, яка б зобов`язувала приватного виконавця Бабенко Д.А. звертатись до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на частину квартири, у якій зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини, без дозволу органу опіки та піклування. Відсутні такі норми і у Законі України «Про виконавче провадження» чи підзаконних актах, у тому числі і у Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5, на який представник стягувача посилається у скарзі.

Відтак, суд прийшов до висновку про недоведеність вчинення приватним виконавцем Бабенко Д.А. протиправної бездіяльності під час примусового виконання судового рішення за виконавчими листами Червонозаводського районного суду міста Харкова про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Тому, виходячи зі змісту ст.451 ЦПК України, у задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.258-261, 352-353, 447-448, 450-451 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Авілової Олени Михайлівни на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича - відмовити за безпідставністю.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення, до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина