Справа № 201/5699/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року смт. Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чорної О.В., за участю секретаря судового засідання Корхової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 яким просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 06.10.2011 року у розмірі 131825,03 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а. с. 1-5).

03.03.2021 року представник позивача Кіріченко В.М. надав суду письмову заяву, в якій виявив бажання зменшити розмір позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 06.10.2011 року у розмірі 9511,28 грн., яка складається з наступного: 1990,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4902,10 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2618,42 грн. - заборгованість за пенею (а. с. 133).

14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне і скорочене найменування позивача на АТ КБ «Приватбанк».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.10.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 2000,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, складає між ним та банком кредитний договір.

Позивач вважає, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору, отже, належним чином зобов`язання за договором не виконував.

Як зазначає позивач у позові, у відповідача станом на 31.03.2020 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 142445,13 грн., яка складається з наступного: 1990,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 139254,37 грн. - заборгованість за відсотками; 1200,00 грн. - нарахована пеня (а. с. 3, зворот).

Як на докази по справі позивач посилається на розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки, копію заяви позичальника, витяг з «Тарифів», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», копію наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг».

Представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». Свою позицію мотивує тим, що підписана відповідачем анкета-заява не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись, як стандартна (типова) форма кредитного договору. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач не надав підписаних відповідачем документів, а саме, Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування кредитною карткою Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а. с. 77-80).

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В. надала суду відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги позивача. ОСОБА_3 з приводу заперечень представника відповідача зазначає, що відповідач підписавши анкету-заяву підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, цей факт відповідач засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач також прийняв умови договору та погодився з ним. Окрім цього, представник позивача зазначає, що до матеріалів позовної заяви долучена довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписану особисто відповідачем, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2,5 %, зазначені розміри комісій, штрафів тощо (а. с. 102-110).

Ухвалою суду від 28.10.2020 відкрите провадження у справі, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.01.2021 витребувано в Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» для огляду судом оригінал документу, копія якого міститься у матеріалах справи та має назву: «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», 55 дней льготного периода» по договору SAMDN7643, ИНН , ОСОБА_1 ».

Ухвалою суду від 23.03.2021 року призначене судове засідання в режимі відеоконференції між Покровським районним судом Дніпропетровської області та Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за участі представника позивача.

Ухвалою суду від 06.04.2021 року призначене судове засідання в режимі відеоконференції між Покровським районним судом Дніпропетровської області та Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за участі представника позивача.

В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду належним чином.

Представник позивача в судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції на зв`язок не вийшов, про причини суд не повідомив. Разом з позовною заявою подав до суду письмову заяву про розгляд справу без його участі, в якій позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду письмове клопотання, в якому просив розгляд справи проводити з його відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_1 . Заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.10.2011 року ОСОБА_1 підписав з позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку (копія, а. с. 15).

В матеріалах справи знаходиться копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка начебто підписана відповідачем, в якій зазначено: тип кредитної лінії «Відновлювальна»; базова процентна ставка, яка складає 2,5%; строк внесення щомісячних платежів, а саме, до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір пені та інші умови кредитного договору (а. с. 16).

До позовної заяви банком доданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 17-40).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 81 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 23.12.2020 у справі №757/28231/13-ц (провадження №61-2616св19) Верховний суд зробив наступний правовий висновок: відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України і викладений правовий висновок, єдиним способом встановити достовірність наданих копій документів могло бути лише дослідження оригіналу цих заяв.

Ухвалою суду від 14.01.2021 витребувано в Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» для огляду судом оригінал документу, копія якого міститься у матеріалах справи та має назву: «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», 55 дней льготного периода» по договору SAMDN7643, ИНН , ОСОБА_1 ».

20.01.2021 року та 05.04.2021 року представник позивача ОСОБА_3 направляла на адресу суду листи, в яких зазначала, що відбувається збір інформації з різноманітних програмних комплексів та архівів банку, в зв`язку з чим, надати оригінали витребуваних документів у встановлений в ухвалі строк неможливо.

На момент розгляду справи, а саме, на 21.04.2021 року суду не був наданий витребуваний оригінал вищевказаного документу.

Враховуючи викладене, суд констатує, що позивач не виконав ухвалу суду про витребування доказів, зокрема, в частині надання оригіналу документу, копія якого міститься у матеріалах справи та має назву: «Справка об условиях кредитования с использованием кредитки «Универсальная», ІНФОРМАЦІЯ_1 » по договору SAMDN7643, отже, суд позбавлений можливості встановити відповідність наданої копії цього документу оригіналу, враховуючи, що представник відповідача заперечує, що ОСОБА_1 підписав цю довідку, наголошує на тому, що у довідці міститься не підпис ОСОБА_1 , який візуально відрізняється від підпису ОСОБА_1 у паспорті громадянина України ОСОБА_1 і від підпису ОСОБА_1 в анкеті-заяві від 06.10.2011 року, а також суд не має можливості запропонувати сторонам надати клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису, оскільки оригіналу такого документу фактично не існує, як випливає з пояснень представника позивача в судовому засіданні.

Отже, суд виключає з доказів копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а. с. 16) як неналежний і недопустимий доказ і не бере його до уваги.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та користувався ними, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості за період з 06.10.2011 року по 31.03.2020 року, випискою за договором, довідкою про отримання банківських карток, довідкою про встановлений кредитний ліміт (а. с. 6-14).

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що надана копія Анкети-заяви від 06.10.2011 року не містить відомостей про строк дії кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку здійснення оплати кредиту та процентів по договору (строки сплати, розміри періодичних платежів тощо), відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів, сплати комісії (а. с. 15).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів у визначеному в позові розмірі, пені та штрафів, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування, розміру відсоткової ставки, періодичності платежів, розміру щомісячних платежів, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а саме: відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку прострочених відсотків та пені, у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про їх сплату у будь-якому розмірі, зокрема, і в розмірі, зазначеному позивачем, періодичності сплати тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

Суд відхиляє позов банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4902,10 грн. та заборгованості за пенею в сумі 2618,42 грн. з підстав, наведених вище.

У той же час судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично сплачував кошти за кредитом.

Згідно наданих розрахунків, які надав позивач і не спростував відповідач, виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1990,76 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 06.10.2011 року за тілом кредиту у розмірі 1990,76 грн.

У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 439,95 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 1990,76 /9511,28 х 2102,00 = 439,95 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 528, 530, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК, ст. ст. 7, 8, 10, 12, 18, 77, 81, 247, 259, 263-265, 274-281Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільний позов Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 9511,28 грн. за кредитним договором №б/н від 06.10.2011 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.10.2011 року в розмірі 1990,76 грн. (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто гривень 76 копійок), що становить тіло кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 439,95 грн. (чотириста тридцять дев`ять гривень 95 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; , рахунок для погашення заборгованості НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 21 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Чорна