ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 647/2580/20 Головуючий в І інстанції: Кириленко М.О.
Номер провадження: №22-ц/819/745/21 Доповідач: Майданік В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.

суддів: Базіль Л.В.,

Орловської Н.В.

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2021 року, у складі судді Кириленко М.О., у справі за позовом адвоката Ташкової Анастасії Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

В С Т А Н О В И В :

24 вересня 2020 року адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання непрацездатної дружини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, протягом строку інвалідності позивачки.

Позов обґрунтований наступним.

23.09.1987 року між сторонами укладено шлюб. В даний час вони як подружжя разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

Наразі позивачка не працює, є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, її доходи складаються лише з пенсії внаслідок інвалідності, інших джерел доходів вона не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним та складним. Вона потребує постійного піклування та матеріальної допомоги для проведення профілактики та лікування своєї хвороби.

Зазначила, що відповідач має стабільних дохід, працює, не має на утриманні інших осіб, а тому має матеріальну можливість сплачувати аліменти на її утримання.

За вказаних обставин, посилаючись на ст.ст.75, 77, 79, 80 СК України, представник позивачки просила задовольнити позов.

У поданому 25.11.2020 року до суду відзиві на позов адвокат Кобець Олексій Олексійович, діючий від імені відповідача, просить відмовити у задоволенні вказаного позову, посилаючись на таке.

З наданої довідки про доходи позивачка на час звернення з позовом до суду отримувала пенсію по інвалідності у розмірі 2000,00грн, її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказала, що суд не врахував того, що хвороби, які вона має це результат протиправних дій відповідача щодо неї. Також не врахував і того, що вона не працює, є інвалідом ІІ групи, крім пенсії 2000,00грн, інших доходів вона не має, вона потребує постійного піклування і значних коштів на проведення профілактики та лікування хвороб. Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням суду від 21.12.2020 року у справі №647/2572/20, однак відповідач за законом повинен утримувати її у зв`язку з непрацездатністю.

Також, зазначила, що поза увагою суду залишилось те, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплат-доходів від 04.01.2021 року, яка знаходиться у справі, відповідач працює у приватній фірмі "Оптіма" і отримує заробітну плату у розмірі 14950грн, і це за 3-й звітний квартал. Також у нього є земельна ділянка площею 9 га, яку він здає в оренду і отримує за неї орендну плату щорічно в розмірі близько 10000грн. У кінці липня 2020 року він отримав орендну плату 13000грн, про це їй сказав особисто орендар ОСОБА_3 .

Також вказала, що суд не звернув увагу на те, що її витрати на місяць складають близько 9000грн, в опалювальний сезон на дрова та вугілля їй потрібно ще 3800грн. Без допомоги батьків, брата та сестри вона не змогла б вижити. Крім того, витрати на її постійне лікування становлять не менше 6000грн на місяць, з урахуванням щоденного прийому хіміопрепаратів та необхідності заміни крові кожні 6 місяців, що обходиться не менш як 5000грн. Щоб підтримувати своє життя їй потрібні додаткові кошти, які може надати відповідач.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу сторони у цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1987 року (а.с.9).

Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 21.12.2020 року у справі № 647/2572/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Про вказане рішення позивачкою зазначено в апеляційній скарзі.

Вказаним рішенням шлюб між сторонами було розірвано. зазначеним рішенням суду було встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, бажання розлучитися є взаємним, шлюб існує формально і підлягає розірванню.

Згідно медичної документації, епікризів, оглядів у лікаря гематолога, консультаційним висновкам, які містяться в матеріалах справи, за період з 2000 року по 2020 рік (за 20 років) ОСОБА_1 постійно лікується у медичних закладах, оглядається у лікарів (а.с.12, 13, 34-48, 53-54, 78-100).

За вказаний період (за 20 років) позивачка проходила лікування, перебуваючи у лікарні, 17 разів, загалом вона перебувала у лікарні 188 дні, з яких за останні 3 роки (2018-2020 роки) 42 дні, а решта у попередні роки.

Відповідно до довідки про доходи №8353 3633 1635 1196 від 18.02.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бериславському об`єднаному управлінні ПФУ в Херсонській області і отримує пенсію по інвалідності, а саме за період 01.08.2019 року по 31.01.2020 отримувала щомісячно пенсію в розмірі 2 000 грн (а.с.14).

Згідно довідки від 03.12.2020 року до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №553624 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, причина інвалідності: загальне захворювання; інвалідність встановлена на строк до 01.01.2023 року. Протипоказана тяжка фізична праця, переохолодження, робота на відкритому сонці, в гарячих цехах, нічні зміни. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності нагляд, лікування у гематолога, амбулаторне, стаціонарне (а.с.76).

Аналогічна довідка від 13.12.2018 року свідчить про встановлення інвалідності ІІ групи до 01.01.2021 року (а.с.11).

Наявне пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я позивачки; вид пенсії: по інвалідності, 2 гр., загальне захворювання (а.с.10).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №486 від 03.12.2020 року: перебування позивачки на інвалідності з 2012 року; програма реабілітації складена удруге; причина інвалідності загальне захворювання; діагноз мієлопроліферативна хвороба з поліцитемічним синдромом на постійному стримуючому хіміолікуванні, без ремісії, міокардіодістрофія дисметаболічна; ангіопатія сітківки 2 ст. (а.с.75).

Згідно довідки Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області №1151 від 22.12.2020 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Не є власником будинку (а.с.158).

Відповідно до інформації УСЗН Бериславської РДА Херсонської області №01-21/03-1728/20 від 30.12.2020 року ОСОБА_1 на обліку в управлінні не перебуває та ніяких видів державних соціальних допомог не отримує (а.с.139).

Згідно довідки Бериславської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості №21/02/03/5/20 від 05.01.2021 року, ОСОБА_1 станом на 04.01.2020 року на обліку у Бериславській районній філії Херсонського ОЦЗ не перебуває (а.с.143).

Відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_2 в період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року отримував заробітну плату: за І квартал 2020 року 13 824,00 грн., ІІ квартал 2020 року 14 661,66 грн., ІІ квартал 14 950,00 грн. За вказаний період нараховано й перераховано суми податку: відповідно 2488,32грн, 2639,10грн та 2691,00грн (а.с.146).

Тобто, заробітна плата відповідача після відрахувань податків складає близько 4 тис. гривень на місяць.

Згідно довідки Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області №54 від 21.01.2021 року, ОСОБА_2 , належить земельна частка (пай) площею 8,0096 га, яка знаходиться на території Тягинської сільської ради, кадастровий номер :02:018:0014, земельна частка обробляється самостійно (а.с.150).

Відповідно до листа відділу у Бериславському районі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області №9-21-0.19-27/103-21 від 11.02.2021 року за ОСОБА_1 зареєстровано 19.12.2006 року, згідно державного акту серії ЯА№250532, право власності на земельну ділянку площею 4,08 га. Також 04.03.2008 року зареєстровано право оренди за ТОВ "Югтранзитсервіс-Агропродукт" згідно договору оренди землі від 04.03.2008 року за №00009 (а.с.155).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи положення ст.ст.75-77 СК України, виходив з того, що розмір пенсії позивачки (2000грн) забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

У ч.1 ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до положень ст.75 СК України:

--- дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч.1);

--- право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.2);

--- непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ч.3);

--- один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4).

Відповідно до ст.76 СК України:

--- розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу (ч.1);

--- після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу (ч.2).

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Аналіз указаних норм матеріального права (ст.ст.75 і 76 СК України) дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема:

1) перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом 1 року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу 1 року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу;

2) непрацездатність одного з подружжя;

3) потреба в матеріальній допомозі;

3) нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Крім того, другий із подружжя повинен мати можливість надавати матеріальну допомогу.

Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий висновок викладено і в постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. В подальшому і Верховний Суд не відступив від такого висновку, зокрема і в постанові від 18.10.2018 року у справі №161/16931/16-ц.

Цей позов подано 24 вересня 2020 року, рішення судом першої інстанції ухвалено 12 лютого 2021 року.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року 1638 гривень, з 1 липня 1712 гривень, з 1 грудня 1769 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2021 року 1769 гривень, з 1 липня 1854 гривень, з 1 грудня 1934 гривень.

Установлено, що розмір щомісячної пенсії, яку отримує позивачка з серпня 2019 року по цей час, складає 2000,00грн.

Тобто, на час звернення до суду і на час ухвалення оскаржуваного рішення позивачка отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 2000,00грн, її доходи забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Крім того, на час розгляду справи позивачкою не доведено того, що вона є платником аліментів і що з її пенсії проводились утримання, нею належними доказами не доведено того, що вона потребує значних витрат на лікування і в якому конкретному розмірі. Надані нею медичні документи (епікризи тощо) не містять належних посилань на витрати та їх розмір, які понесла позивачка, необхідні для лікування чи лікувально-профілактичні заходи. Тобто, позивачкою не доведено належними доказами конкретні обов`язкові витрати на лікування, лікувально-профілактичні заходи, які привели б до зниження її доходу до рівня, нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом, зокрема не доведено витрачання нею щомісяця на лікування не менш як 6000грн, як вона про це вказує, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

Крім того, як вже вказувалось, встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки площею 4,08 га, яку вона здає в оренду й отримує відповідний дохід. Однак, про цей факт не зазначається ані позові, ані в скарзі.

Отже, встановивши зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду правильним, зроблений у відповідності до чинного законодавства.

Проте, зазначене не позбавляє позивачку права у майбутньому, у разі зміни обставин та за наявності підстав, на пред`явлення позову про стягнення на свою користь аліментів на утримання.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на те, що хвороби, які вона має це результат протиправних дій відповідача щодо неї, а також на її інвалідність та відсутність, крім пенсії в 2000грн інших доходів, яких не вистачає на лікування. При цьому апеляційний суд враховує те, що позивачкою належними доказами не доведено обставини, на які вона посилається у своїй скарзі, які й не були підставою позову, а саме те, що хвороби, які вона має це результат протиправних дій відповідача щодо неї. Крім того, встановлено, що позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України. Також, встановлено, що вона має у власності земельну ділянку площею 4,08 га, яку здає в оренду й отримує відповідний дохід.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржниці на наявність у відповідача офіційного доходу та земельної ділянки, яку він здає в оренду, що свідчить про наявність у нього можливості надати їй додаткові кошти, необхідні їй для підтримки свого життя, що, у свою чергу, коштує їй близько 9000грн на місяць, включаючи витрати на постійне лікування у розмірі не менше 6000грн на місяць. При цьому апеляційний суд враховує те, що вказані доводи не містять в собі підстав для скасування рішення. Як встановлено, заробітна плата відповідача після відрахувань податків складає близько 4 тис. гривень на місяць, а наявну в нього земельну ділянку площею 8,0096 га він обробляє самостійно. Належних доказів іншого не наведено. Зазначене жодним чином не впливає на правильність оскаржуваного рішення з огляду на те, що доходи позивачки забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Як вже зазначалось, позивачкою не доведено належними доказами конкретні обов`язкові витрати на лікування, лікувально-профілактичні заходи, які привели б до зниження її доходу до рівня, нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом, зокрема не доведено витрачання нею щомісяця на лікування не менш як 6000грн.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 20 квітня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська