ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №577/4780/20

Номер провадження 22-ц/816/479/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2021 року, у складі судді Потій Н.В., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 14 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

30 листопада 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги мотивовано тим, що 21 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SUKWА800000437, за умовами якого останній отримав 7209,55 доларів США грн кредиту на строк до 21 серпня 2012 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі і порядку, встановлених договором.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань 02 серпня 2012 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави відповідача і рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави, однак ухвалення судом рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Прострочена сума заборгованості становить 5498,05 доларів США, оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 25 жовтня 2012 року, тобто за період з 22 серпня 2008 року по 22 травня 2012 року, то за період після подання позовної заяви від 02 серпня 2012 року, з 03 серпня 2012 по 01 вересня 2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 1277,34 доларів США, що становить 3 % річних простроченої суми, що за курсом 27,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 вересня 2020 року складає 35203,49 грн, яку банк просив стягнути на свою користь.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2021 року у задоволенні позовних вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором № SUKWА800000437 від 22 серпня 2008 року та не виконанням рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, в якому вказана заборгованість за кредитним договором, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Вказує, що наданий банком розрахунок заборгованості не спростований відповідачем, ним не надано власного розрахунку чи доказів на підтвердження повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, а тому розрахунок позивача не може бути визнаний неналежним доказом у справі. Зазначає, що встановивши правомірність позовних вимог банку, суд першої інстанції, у випадку незгоди з наданим позивачем розрахунком, не був позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 21 серпня 2008 року був укладений кредитний договір № SUKWА800000437, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7209,55 доларів США на строк до 21 серпня 2012 року, з метою придбання ним автомобіля (а.с. 8-16).

Згідно з розділом 16 договору позичальник зобов`язався погасити кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, сумах і строки, передбачені цим розділом договору та Графіком погашення кредиту.

Умовами кредитного договору визначено, що періодом сплати вважається період з «24» по «28» число кожного місяця, що відображено і у Графіку погашення кредиту, а саме: щомісячні платежі повинні сплачуватися позичальником у строк до 28 числа кожного місяця в розмірі 223,52 доларів США.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором позивальник передав в заставу банку належний йому автомобіль Мазда, модель Xedos 6, 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 15 зв.).

У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов укладеного договору утворилася заборгованість і рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 23493,02 доларів США, що складає 187744,46 грн станом на 22 травня 2012 року за кредитним договором № SUKWA800000437 від 21 серпня 2008 року, звернуто стягнення на предмет застави на автомобіль Мазда, модель Xedos 6, рік випуску 1993, тип ТЗ - легковий автомобіль, № кузова/шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Надано ПАТ КБ «Приватбанк» право укладати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу автомобіля Мазда, модель Xedos 6, рік випуску 1993, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будь-яким способом з іншою особою-покупцем (а.с. 4).

Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду від 25 жовтня 2012 року, тобто за період з 22 серпня 2008 року по 22 травня 2012 року, то за період після подання позовної заяви від 02 серпня 2012 року, з 03 серпня 2012 по 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 1277,34 доларів США, що становить 3 % річних простроченої суми, що за курсом 27,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 вересня 2020 року, складає 35203,49 грн (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором № SUKWА800000437 від 21 серпня 2008 року у розмірі 3% річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачем не було доведено належними доказами наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наданий банком розрахунок суми боргу за кредитним договором за період з 03 серпня 2012 по 01 вересня 2020 року у розмірі 1277,34 доларів США, не містить інформації щодо предмета доказування через не зазначення у ньому ідентифікуючих ознак договору: номеру договору та дати його укладення, а тому не є належним доказом згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України.

Проте, з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст. 19 Закону України «Про заставу»).

Виходячи з умов кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» використало право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Встановивши, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2012 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави автомобіль Мазда, модель Xedos 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак боржник не виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором № SUKWА800000437 від 21 серпня 2008 року у розмірі 3% річних від простроченої суми.

Із наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 5) вбачається, що за кредитним договором ОСОБА_1 наявна заборгованість за основною сумою боргу, період прострочення з 03 серпня 2012 року до 01 вересня 2020 року (з 03 серпня 2012 року до 22 серпня 2013 року 7209,55 доларів США, з 23 квітня 2014 року до 01 вересня 2020 року 5498,05 доларів США), 3% річних становить 1277,34 долари США, з яких за формулою Сума санкції = С(сума заборгованості) х 3% х Д(кількість днів прострочення) / 365 / 100):

- за період з 03 серпня 2012 року до 31 грудня 2012 року 151 день 89,23 доларів США (7209,55 х 3% х 151 / 366 /100);

- за період з 01 січня 2013 року до 22 серпня 2013 року 234 дні 138,66 доларів США (7209,55 х 3% х 234 / 365 /100);

- за період з 23 квітня 2014 року до 31 грудня 2015 року 618 днів 279,27 доларів США (5498,05 х 3% х 618 / 365 /100);

- за період з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року 366 дні 164,94 доларів США (5498,05 х 3% х 366 / 366 /100);

- за період з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року 1095 днів 494,82 доларів США (5498,05 х 3% х 1095 / 365 /100);

- за період з 01 січня 2020 року до 01 вересня 2020 року 245 днів 110,41 доларів США (5498,05 х 3% х 245 / 365 /100).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанові «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 вересня 2020 року за курсом 27,56 розмірі 3% річних від простроченої суми заборгованості 1277,34 долари США складає 35203,49 грн.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість ідентифікувати наданий позивачем розрахунок щодо заборгованості за кредитним договором № SUKWА800000437 від 21 серпня 2008 року.

Так, із розрахунку вбачається, що нарахування 3% річних здійснювалося на суму заборгованості в розмірі отриманого ОСОБА_1 кредиту в ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № SUKWА800000437 від 21 серпня 2008 року, а саме на суму 7209,55 доларів США.

Відповідачем цей розрахунок заборгованості за кредитним договором у розмірі 3% річних від простроченої суми заборгованості не спростований.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем своїх вимог та безпідставно не прийняв як доказ наданий банком розрахунок суми боргу за кредитним договором у розмірі 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № SUKWА800000437 від 21 серпня 2008 року у розмірі 3% річних від простроченої суми, які підлягають стягненню за період з 03 серпня 2012 по 01 вересня 2020 року у розмірі 1277,34 доларів США, що за курсом 27,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 вересня 2020 року складає 35203,49 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає компенсації 2102 грн фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 3153 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2021 року скасувати та прийняти постанову.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № SUKWА800000437 від 21 серпня 2008 року у розмірі 3% річних від простроченої суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № SUKWА800000437 від 21 серпня 2008 року у розмірі 3% річних від простроченої суми у розмірі 1277,34 доларів США, що за курсом 27,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 вересня 2020 року складає 35203,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 2102 грн судового збору за подання до суду позовної заяви та 3153 грн судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Ю. Кононенко

Судді : В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко