Справа № 199/2891/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2004 року ВВЕ №772450, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Євчук І.Л. за реєстровим №2707.

В обґрунтуванні заяви зазначила, що 20.01.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США. Вказані грошові кошти ОСОБА_2 зобов`язалася повернути до 01.04.2021 року.

Станом на день подачі позову відповідач боргу не повернув, від виконання своїх зобов`язань ухиляються.

Суддя, вивчивши заяву, дослідивши додані до неї документи в системному взаємозв`язку з заявленими позовними вимогами, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1,2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Водночас, як зазначено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, заявником до заяви про забезпечення позову, не додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних у заяві обставин, а саме про намагання позичальника реалізувати належне йому нерухоме майно, як і доказів належності на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Отже, враховуючи зміст та обсяг заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням наданих ним на їх підтвердження доказів та відомостей щодо особи відповідача заявником не підтверджена наявність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вказане відповідає також позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 17 жовтня 2018 року №183/5864/17-ц, згідно якої: "Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви".

Оскільки позивачкою не надано суду жодних доказів належності відповідачу вказаної частини квартири, не наведено обставин та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, то підстав для застосування зазначених у заяві заходів забезпечення позову не вбачається, а тому в задоволенні даної заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя