ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2177/18Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/59/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 311020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та сторін: представників позивача ОСОБА_1 - адвоката Скорого М.З. та Шпака В.І., представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" - Лося А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/2177/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Содоморою Р.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2018 року в сумі ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, індексацію зарплати у зв`язку з інфляцією, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час та за несвоєчасно виплачену суму індексації, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром", який неодноразово був збільшений та відповідно до останньої заяви (том 1, а.с. 168-172) просила стягнути 507 563 (п`ятсот сім тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 12 копійок, з яких: 1) донарахована заробітна плата - 56 527 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 31 копійка; 2) компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час - 24 760 (двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят) гривень 40 копійок; 3) сума індексації зарплати у зв`язку з інфляцією - 1 801 (одна тисячі вісімсот одна) гривня 70 копійок; 4) компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації - 1 315 (одна тисячі триста п`ятнадцять) гривень 31 копійка; 5) середній заробіток за затримку виплати заробітної плати - 423 158 (чотириста двадцять три тисячі сто п`ятдесят вісім) гривень 40 копійок.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" підсобним працівником на току ТОВ "Бучачагрохлібпром" з червня 2013 року по липень 2018 року з переривом роботи із 15 вересня 2014 року по 15 березня 2015 рік. На протязі всього цього періоду регулярно відпрацьовувала людино - години зверх встановленої законодавством норми часу, що суперечить нормам статті 62 Кодексу законів про працю України, якими передбачено, що "Надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника". Законодавством (статі 106-107 Кодексу) передбачено, що оплату праці за відпрацьований надурочний час та час роботи у св`яткові та неробочі дні оплачується в подвійному розмірі. Товариством ці норми були порушені і оплата праці за цей час нараховувалась в ординарному розмірі. В результаті цього її не доплачено значні суми належної по Закону зарплати та знижено суми нарахованих відпускних та розрахункових. Крім цього не було проведено індексації отриманих нею доходів за час роботи у товаристві. Посилаючись на положення ст.ст.47, 83, 116, 117 КЗпП України, позивачка просить суд позов задовольнити та захистити її порушені трудові права.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2018 року в сумі ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексації зарплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум індексації зарплати - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2020 року по справі №595/2177/18 та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що при розгляді справи судом порушено норми процесуального права, що потягнуло за собою порушення норм матеріального права. Суд постановив рішення, не дослідивши належним чином наявних матеріалів у справі, не взяв до уваги вказівок Верховного Суду, а послався на надуманий (фіктивний доказ).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що її позов до відповідача розпочався з заяви на адресу ТзОВ "Бучачагрохлібпром" про надання їй інформації про відпрацьований нею помісячно робочий час з метою подання позовної заяви, однак, інформації їй не було надано, як і не направлено її на вимогу суду. Не надавши останній даних про відпрацьований нею час та нараховану їй зарплату, відповідач порушив норми ст.110 КЗпП України та ст.30 Закону України "Про оплату праці". Вказує, що для надання цієї інформації ні для неї, ні для суду при подані відзиву на позовну заяву у відповідача у 2018 році не знайшлось ні часу, ні наявних матеріалів, а також підтасувавши під дану справу невеличке загоряння в якомусь нетиповому приміщенні, сфальсифікувавши дані про архів та надали суду фіктивні дані, а суд, не дослідивши матеріалів по суті взяв їх за основу, порушивши норми процесуального права та постановив нічим не обґрунтоване рішення. Не отримавши вказаної інформації, позивач провела розрахунки, виходячи із встановлюваних на кожний рік Законом України "Про Державний бюджет України" мінімальної заробітної плати та мінімальної погодинної оплати праці, затверджених на кожний рік Кабінетом Міністрів України помісячних планових норм робочого часу у людино-годинах. Розрахунок проводився наступним чином: для аналізу взято в Управлінні Пенсійного фонду України в Бучацькому районі Довідку ОК-5 "Індивідуальні відомості про особу", із якої брала із позицій, що містять відомості про нарахований помісячно дохід та розділяла його на встановлений на кожний рік Законами України "Про Державний бюджет України" мінімальний розмір погодинної заробітної плати, так як виконувані роботи оплачувалися по мінімальній ставці. Розділивши зарплату взяту із форми ОК-5 на мінімальну погодинну оплату праці вона отримала кількість фактично відпрацьованих щомісячно людино-годин. Після цього вона порівняла отримані дані з відпрацьованими щомісячно людино-годинами з встановленими законодавством нормами, а отриману різницю помножила на мінімальну погодинну оплату праці, яка встановлюється на кожний рік Законами України "Про Державний бюджет України". Суд в своєму рішенні послався на ч.2 ст.65 КЗпП України, що підтверджує правоту позивачки, проте, знехтував Наказом №489 Міністерства статистики України від 05 грудня 2008 року, яким затверджено типову форму №5 "Табель обліку використання робочого часу". Також вказує, що облік у товаристві ведеться в електронному варіанті. Таким чином, відповідач ввів в оману суд надавши фальшиву інформацію про те, що архів згорів, але не дослідив, як зберігається архів електронних документів. Про наявність електронних документів у відповідача свідчить той факт, що відповідач подав у виді доказів копії Табелів обліку відпрацьованого робочого часу по справі №595/871/20 за позовом працівника охорони ТзОВ "Бучачагрохлібпром" ОСОБА_2 про донарахування та стягнення заробітної плати за відпрацьований зверх урочний час. Вказує на те, що за зберігання документів безпосередньо несе відповідальність керівник підприємства, і тому, яким чином архів підприємства опинився в будинку серед поля, адже, адміністративний будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2020 року у справі за її позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2018 року в сумі ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, індексації зарплати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум індексації зарплати - відмовити, посилаючись на те, що рішення є законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги безпідставними. Вказують, що факт наявності заборгованості по зарплаті позивача не є доведеним. Наказом по підприємству №844 від 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, всі передбачені чинним законодавством виплати, виплачено компенсацію за невикористану відпустку. Не підлягає застосуванню у вказаних правовідносинах і ст.117 КЗпП України, на яку посилається позивач, оскільки тримісячний строк визначений для подання заяви до суду збіг 11 листопада 2018 року. Зазначають, що позивачу належним чином виплачувалися всі передбачені чинним законодавством виплати, а тому, вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати за період червень 2013 року по липень 2018 року є безпідставними. Додані позивачем до позовної заяви індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 Пенсійного фонду України, унеможливлюють встановлення фактичних обставин, на які посилається позивач, оскільки містять лише звітні дані про загальну суму нарахувань, але не містять даних стосовно структури заробітної плати.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 - адвокат Скорий М.З. та Шпак В.І. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник ТзОВ "Бучачагрохлібпром" - Лось А.М. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 11 червня 2013 року ОСОБА_1 прийнята на роботу підсобним робітником в ТзОВ "Бучачагрохлібпром" та 05 вересня 2014 року звільнена з роботи згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується Копією Трудової книжки Серія НОМЕР_1 (том 1, а.с. 65).

16 березня 2015 року ОСОБА_1 повторно прийнята на роботу підсобним робітником в ТзОВ "Бучачагрохлібпром" та 10 серпня 2018 року звільнена з роботи за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

Предметом спору є вимоги про оплату праці у надурочний час, індексацію заробітної плати, нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час та за несвоєчасно виплачену суму індексації, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні

Позивач на підтвердження здійснення роботи в надурочний та нічний час, у святкові та неробочі дні надала суду складений нею розрахунок заборгованості за спірний період, виходячи з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 Пенсійного фонду України (том 1, а.с. 168-172).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт її роботи поза нормами робочого часу, матеріали справи не містять доказів виконання надурочних робіт.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він не відповідає обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Статтею 21 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату.

Відповідно до частини 1 статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно із частинами 1, 4 статті 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до статті 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

Поняття доказів закріплено у статті 76 ЦПК України відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Належними у розумінні частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції неодноразово заявляла клопотання про витребування у ТОВ "Бучачагрохлібпром" інформацію щодо відпрацьованого часу, про структуру її заробітної плати, розрахунок відпускних, відомості про нараховану заробітну плату, табель обліку використання робочого часу, з посиланням на те, що вказана інформація необхідна для правильного вирішення спору, а відповідач в добровільному порядку її не надає.

Відповідачем лише на вимогу апеляційного суду були надані погодинні ставки окремих категорій працівників ТзОВ "Бучачагрохлібпром" за 2013-2018 роки та електронні розрахункові відомості за період з 01.06.2017 по 31.03.2018, в яких не відображено структури заробітної плати. Ненадання вищевказаних доказів відповідач мотивуючи тим, що 12 травня 2019 року внаслідок пожежі в складському приміщенні архівні документи товариства згоріли, хоча позивач звернулася в суд з позовом 15.11.2018р. і представники відразу ж заявляли клопотання про надання вказаних доказів.

Тому, судом апеляційної інстанції з метою забезпечення завдання цивільного судочинства та ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод позивача та відповідно до частини 4 статті 81 та частини 10 статті 84 ЦПК України здійснює розгляд справи за наявними доказами і визнає обставину неналежної оплати заробітної плати позивачу встановленою.

Так, позивачем проведено розрахунок розміру не нарахованої заробітної плати за відпрацьований понад нормований час за період з червня 2013 року по липень 2018 року методом аналізу, виходячи з даних про доходи, відображені у формі ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 " та оплати праці за погодинною оплатою, зокрема за основу взято погодинну тарифну ставку працівника елеватора хлібоприйм. ІІ розряду, що становить в межах збільшених позовних вимог 56 527,31 грн. (т.1 а.с. 67-70).

Проведення індексації регулюється Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р., з подальшими змінами.

При цьому, відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України "Про оплату праці" обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із індексації заробітної плати покладається на роботодавця, а не на позивача (робітника). Виплата індексації заробітної плати підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Зазначений висновок повністю узгоджується з викладеним раніше висновком Верховного Суду, в постанові від 06 червня 2018 року по справі №695/984/16-ц.

Відповідачем не представлено суду жодного доказу про виплату позивачу індексації заробітної плати за спірний період.

Позивачем наведено розрахунок суми індексації доходів за період з червня 2013 року по липень 2018 року, яка становить 1 801,70 грн. (т.1 а.с. 180), з яким колегія суддів погоджується.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням стоків їх виплати" і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Розрахунок суми компенсації проведено на підставі приросту індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу, зокрема заробітної плати в сумі 56 527,31 грн., яка складає 24 760 грн. та індексації заробітної плати в сумі 1801,70 грн., яка складає 1 315,31 грн. (т.1 а.с. 181, 184-185).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З матеріалів справи вбачається, що середня зарплата ОСОБА_1 за останні два місяці становила 6 024,23 грн. ((3 723,03 + 8 325,43) : 2 = 6 024,23), а середній заробіток за день відповідно становить 293,86 грн. ((3 723,03 + 8 325,43) : (19+22) = 293,86).

На час подачі заяви про збільшення позовних вимог, зокрема станом на 31 травня 2020 року, виплата доходу затримана на 1 440 днів, тому середній заробіток за весь час затримки становить 423 158,40 грн. (293,86 х 1 440 = 423 158,40).

Враховуючи, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, справедливість, колегія суддів прийшла до висновку, що слід зменшити середній заробіток за час затримки розрахунку до 50 000 грн.

Щодо доводів відповідача, що тримісячний строк визначений для подання заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до суду збіг 11 листопада 2018 року, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Крім цього, у частині 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2018 року в сумі ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, індексацію зарплати у зв`язку з інфляцією, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час та за несвоєчасно виплачену суму індексації, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" (місцезнаходження: вул. Горішня, 79, село Трибухівці, Бучацького району, Тернопільської області, поштовий індекс: 48431, місцезнаходження: вул. Галицька, 160, м. Бучач, Тернопільської області, поштовий індекс: 48400, ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: с. Осівці, Бучацького району, Тернопільської області, поштовий індекс: 48412, Паспорт Серії НОМЕР_2 , виданий Бучацьким РВ УМВС України в Тернопільській області 21 березня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) заробітну плату за період з червня 2013 року по липень 2018 року за відпрацьований понаднормовий час в сумі 56 527,31 грн., за вирахуванням обов`язкових платежів; індексацію зарплати у зв`язку з інфляцією - 1 801,70 грн. (одна тисяча вісімсот одна гривня 70 копійок); компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час в розмірі 24 760,40 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за несвоєчасну виплату індексації в розмірі 1 315,31 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 50 000 грн., за вирахуванням обов`язкових платежів.

Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а апеляційний суд частково задоволив її апеляційну скаргу, що у відсотковому відношенню становить 26,48% від суми позову 507 563,12 гривень, тому, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" (місцезнаходження: вул. Горішня, 79, село Трибухівці, Бучацького району, Тернопільської області, поштовий індекс: 48431, місцезнаходження: вул. Галицька, 160, м. Бучач, Тернопільської області, поштовий індекс: 48400, ) в користь держави судовий збір за розгляд у суді першої інстанції (у розмірі 1 344,03 гривні), за розгляд в апеляційній інстанції (у розмірі 2 016,05 гривень), що разом становить 3 360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 08 копійок.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по липень 2018 року в сумі ненарахованої оплати за відпрацьований понаднормовий час, індексацію зарплати у зв`язку з інфляцією, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час та за несвоєчасно виплачену суму індексації, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" (місцезнаходження: вул. Горішня, 79, село Трибухівці, Бучацького району, Тернопільської області, поштовий індекс: 48431, місцезнаходження: вул. Галицька, 160, м. Бучач, Тернопільської області, поштовий індекс: 48400, ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: с. Осівці, Бучацького району, Тернопільської області, поштовий індекс: 48412, Паспорт Серії НОМЕР_2 , виданий Бучацьким РВ УМВС України в Тернопільській області 21 березня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) заробітну плату за період з червня 2013 року по липень 2018 року за відпрацьований понаднормовий час в сумі 56 527,31 грн., за вирахуванням обов`язкових платежів; індексацію зарплати у зв`язку з інфляцією - 1 801,70 грн. (одна тисяча вісімсот одна гривня 70 копійок); компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за відпрацьований понаднормовий час в розмірі 24 760,40 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати сум за несвоєчасну виплату індексації в розмірі 1 315,31 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 50 000 грн., за вирахуванням обов`язкових платежів.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" (місцезнаходження: вул. Горішня, 79, село Трибухівці, Бучацького району, Тернопільської області, поштовий індекс: 48431, місцезнаходження: вул. Галицька, 160, м. Бучач, Тернопільської області, поштовий індекс: 48400, ) в користь держави судовий збір за розгляд у суді першої інстанції (у розмірі 1 344,03 гривні), за розгляд в апеляційній інстанції (у розмірі 2 016,05 гривень), що разом становить 3 360 (три тисячі триста шістдесят) гривень 08 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді