Справа 206/5371/20
Провадження 2/206/249/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи адміністрація Самарського району Дніпровської міської ради, адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей, -

за участю :

представника позивача адвоката Боровик Л.О.,

представників відповідача адвокатів Меюс Я.С., Хачікян М.П.,

представника третьої особи Воднєвої Н.В.

ВСТАНОВИВ :

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2020 року. Від даного шлюбу вони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після припинення шлюбних стосунків з січня 2019р. залишилися проживати разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . За час спільного проживання відповідач приділяв дітям і взагалі сім`ї дуже мало уваги, розумовим та фізичним вихованням дітей практично не займався. Після того, як старший син ОСОБА_5 трохи підріс, відповідач став приділяти йому трохи більше уваги, а молодшому менше. Відповідач працює, але не офіційно, заробітки має непогані, проте повної суми ніколи не називав і не віддавав. Багато коштів витрачав на сімейний автомобіль та свої нужди. Оскільки у січні 2019 р. після чергової сварки відповідач за власним бажанням пішов з сім`ї, покинувши дітей на неї, вона остаточно вирішила для себе розірвати шлюб. Відповідача, дізнавшись про це, бажаючи продовжувати контролювати її життя та знаючи, що діти для неї основне в житті, став постійно забирати старшого сина до себе, приваблювати його подарунками, говорити про неї нехороші речі, всіляко налаштовуючи ОСОБА_5 проти матері, через що дитина через деякий час з доброї, чуйної та слухняної перетворювалась на агресивну та некеровану. Відповідач все частіше забирав сина на тривалий строк, продовжував задарювати сина іграшками всіляко приваблюючи його на свій бік, а в жовтні 2020 р. взявши в черговий раз дитину до себе, не повернув сина матері, а приїхав та забрав його речі, сказавши що дитина буде жити з ним. У зв`язку з цими обставинами вона була змушена звернутися до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Крім того, на теперішній час відповідач починає вживати заходів для залучення на свій бік молодшої дитини, якому лише три роки, намагаючись забрати його до себе. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти заявлених позовних вимог він заперечує у повному обсязі, оскільки вважає їх необґрунтованими, а викладені позивачем обставини не відповідають дійсності та направлені на «пониження» його честі та гідності. Для нього особисто родина та діти завжди були на першому місці. Вказав, що старший син ОСОБА_5 починаючи з жовтня 2020 р. проживає разом з ним за власним бажанням, а позивач будь-якої уваги вихованню, в тому числі духовному та фінансовому сину ОСОБА_5 не приділяє. Звернення позивача до органів поліції для повернення старшого сина є способом маніпуляції та впливу на відповідача. Для створення належних умов розвитку дітей він надає щомісячно кошти на утримання дітей, здійснюються покупки одягу, продуктів харчування та оплату відпочинку дітей. Спілкуванню з молодшим сином ОСОБА_6 позивач йому перешкоджає, а він вважає, що може забезпечити своїх дітей всім необхідним для їх розвитку. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Під час судових дебатів не заперечував проти проживання молодшого сина з позивачем, бо він ще маленький, а в іншій частині позовних вимог просив відмовити, тобто рішення своє змінив у порівнянні з вимогами викладеними у відзиві.

Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.01.2021 року, у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Меюс Я.С. про залишення вказаного позову без розгляду було відмовлено.

Ухвалою від 19.01.2021 року, було задоволено клопотання представника позивача про доручення адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради скласти та надати до суду висновок про доцільність визначення місця проживання дітей.

Ухвалою від 01.03.2021 року, у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі відмовлено.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Зокрема, позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що з січня 2019 р.після чергової сварки відповідач покинув її та дітей. За період їх життя відповідач приділяв дітям дуже мало уваги, старшому сину почав трохи більше приділяти увагу після того як він підріс, а молодшого сина взагалі не помічав. Позивач завжди мала постійну роботу, є викладачем медичної академії та має стабільну заробітну плату, натомість відповідач працював періодично і дохід завжди був мінливий і нестабільний. Відповідачем після їх розлучення для намагання контролювати життя позивача вчиняються дії з метою дошкулити їй та налаштувати дітей проти неї, оскільки відповідач до цього часу не цікавився їх життям та розвитком. Після того як сторони почали мешкати окремо, відповідач став постійно забирати старшого сина до себе і задарювати подарунками, а потім пізно надвечір повертав і позивач допомагала дитині виконувати домашні завдання, це створювало негативні передумови до негативного ставлення до неї дитини. Протягом періоду часу коли діти мешкали з позивачем, мати займалася їх розвитком. ОСОБА_8 син ОСОБА_5 відвідував гуртки та верхову їзду, яку оплачувала позивач. Після того як з жовтня 2020 р. відповідач забрав ОСОБА_5 до себе, дитина перестала відвідувати будь-які гуртки та стала гірше вчитися. Для намагання повернути старшого сина позивач змушена була звертатися до поліції, однак працівниками поліції їй було надано відповідь, що це цивільні правовідносини для вирішення яких необхідно звернутися до суду. Вважає що дітей не можна розділяти оскільки вони повинні зростати удвох, мають тісний зв`язок і в майбутньому будуть допомагати один одному.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні. Обставини, викладені у відзиві на позовну заяву підтримали. Зокрема відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що у 2019 р. позивач з відповідачем припинили спільні стосунки та розійшлися, діти залишилися з матір`ю. Відповідач періодично забирав сина ОСОБА_5 до себе за адресою свого мешкання, згодом у жовтні 2020 р. син вирішив мешкати разом із ним, а позивач самостійно зібрала речі сину. Зазначив що він не примушує ОСОБА_5 виконувати домашні завдання, а став для сина другом і пропонує виконати завдання, а натомість щось йому придбаває. Зазначив, що ОСОБА_5 має самостійно обирати які гуртки йому відвідувати. Також пояснив, що він офіційно працевлаштований і може забезпечити дитину усім необхідним.

Також, у судовому засіданні за клопотанням відповідача було допитано свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що він є товаришем ОСОБА_2 та йому відомо, що позивач з відповідачем не живуть разом близько двох років. ОСОБА_2 йому повідомляв про домовленість позивача та відповідача про те, що вони визначались про місце проживання дітей. Вказав, що бачиться з відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щонеділі коли вони всі разом відвідують баню. Вважає, що батько багато уваги приділяє сину ОСОБА_5 . Він зробив цей висновок зі слів ОСОБА_2 , який казав, що знаходиться з сином коли його забирає та коли вони роблять уроки. Особисто з ОСОБА_5 не спілкувався, як саме приділяє увагу ОСОБА_10 сину не бачив і дитина проти матері погано не висловлювалася. За місцем проживання ОСОБА_2 не був досить тривалий час.

Представники третіх осіб адміністрації Індустріального району ДМР та адміністрації Самарського району ДМР в останнє судове засідання не з`явилися, просили суд справу розглядати без їх участі та винести рішення у відповідності до закону та інтересів дітей.

Крім того, в судовому засіданні було заслухано пояснення малолітнього ОСОБА_11 , який в присутності працівника - представника служби у справах дітей адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради суду пояснив, що він навчається у школі № 121 в 3 класі. Мешкає наразі з батьком декілька місяців. Вказав, що йому подобається жити з батьком, бо він його не примушує робити те, що він не хоче і вони гарно проводять час. На гуртки він поки не ходить. ОСОБА_5 також любить і мати, однак мати завжди примушує займатися навчанням та відвідувати додаткові заняття, що йому не подобається, проте вона його не ображає та відносини в них нормальні.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, заслухавши пояснення самої малолітньої дитини ОСОБА_11 , дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2020 року.

Від даного шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Згідно характеристики від 16 листопада 2020 року, учня 3-В класу ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , КЗО «СШЗ № 121» ДМР ОСОБА_5 має достатній рівень знань, активний у спілкуванні з ровесниками, комунікабельний та товариський. Мати приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться навчанням та відповідально ставиться до його виховання, регулярно відвідує школу, постійно відвідує батьківські збори, приймає участь у організації роботи батьківського комітету. Домашні завдання хлопець виконує в системі, мама їх перевіряє, надає допомогу та здійснює контроль. Мати знаходиться у постійному контакті з вчителями. Помічником для мами є бабуся яка також цікавиться успіхами хлопця та забирає його зі школи. Батько ОСОБА_2 не цікавився успіхами ОСОБА_5 у навчанні, ніколи не відвідував батьківські збори.

Зі змісту психолого-педагогічної характеристики № 451 від 18.12.2020 р. учня 3-В класу ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , КЗО «СШЗ № 121» ДМР ОСОБА_5 не одразу йде на контакт, відмовляється взаємодіяти та робить дії всупереч інструкціям, проявляє недбале ставлення до запропонованих завдань. В спілкуванні має тенденцію до вербальної агресії, має низькій рівень пам`яті та нестійку життєву позицію, усвідомленість власних бажань, легко піддається негативному впливу, сприймаючи його за позитивний досвід. Вимоги від батьків до дитини суперечливі: мати прагне розвивати здібності ОСОБА_5 , підвищувати його успішність у навчанні, розвивати самостійність, ініціативність, на що дитина реагує в негативному ключі. Батько займає пасивну позицію в житті та розвитку сина, що сприймається ОСОБА_5 задовільно.

Відповідно до довідки № 01-12/105 від 06.11.2020р. ОСОБА_4 з КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 265» ДМР, останній відвідує групу № 3 з вересня 2019 р. Дитина завжди доглянута та охайна, розвиток відповідає віковим та психологічним особливостям дитини. За період перебування ОСОБА_6 у садочку, мамою завжди своєчасно проводиться оплата за харчування дитини, мама турбується про те, як на протязі дня поводив себе її син, завжди спілкується з вихователями. До садочка приводить і забирає дитину мама.

Згідно характеристик з місця роботи від 31.12.2020р. позивач характеризується позитивно, працює викладачем на кафедрі фізіології в Дніпропетровській медичній академії з 2004 р. і по теперішній час. Має наукову ступінь кандидат біологічних наук. Добре володіє англійською мовою, на якій викладає предмет іноземним студентам, має 19 років стажу який кожні 5 років підвищує.

Згідно характеристики з місця проживання від 23.12.2020р. позивач характеризується позитивно, доброзичлива та ввічлива.

Позивач, ОСОБА_1 працює на постійній основі за основним місцем роботи займає посаду викладач кафедри фізіології, маючи самостійний регулярний трудовий заробіток, що підтверджено відповідною довідкою № 166 від 10.11.2020 р.

Згідно акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що житло розміщене на 6 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 3 кімнат. Умови проживання задовільні, комунікації підключені та працюють, в наявності необхідна побутова техніка: холодильник, телевізор, пральна машина. Велика кімната (зал) обладнаний для проживання, в інших двох кімнатах ведеться ремонт. На час відвідування, батько з сином мешкають в одній кімнаті, де для дитини обладнане окреме спальне місце, є куток для ведення дозвілля. У дитини в достатній кількості одяг, взуття за сезоном, книжки, ігри за віком. За даною адресою зареєстровані ОСОБА_2 , дід ОСОБА_14 , баба ОСОБА_15 .. Без реєстрації мешкає ОСОБА_16 (зареєстрований АДРЕСА_1 ).

Так, за змістом статтей 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Так, у судовому засіданні було достовірно встановлено та підтверджено належними, допустимими письмовими доказами, показами свідка та самим малолітнім ОСОБА_17 , що спільні діти сторін, після того як сторони припинили шлюбні стосунки з січня 2019 р., мешкали з позивачем. З жовтня 2020 р. старший син став мешкати з відповідачем ОСОБА_2 ..

Відповідачем не заперечувалося в суді, що ОСОБА_5 протягом часу мешкання з ним не відвідує жодних секцій та гуртків, бо вважає, що дитина повинна самостійно обирати чим бажає займатися, в той час коли дитина мешкала з матір`ю хлопчик відвідував гуртки та додаткові заняття, що йшло на користь його розвитку.

Згідно характеристики та психолого-педагогічної характеристики, особистих пояснень ОСОБА_11 слідує, що хотів би бути з обома батьками, але коли йому треба обирати, обирає батька, бо має більшу емоційну близькість оскільки мешкає на даний час разом із ним і батько не примушує сина робити будь-що, що йому не подобається, в тому числі і приділяти багато уваги навчанню. В даному випадку думка дитини не є цілком об`єктивною і неупередженою.

Позивач ОСОБА_1 приділяє набагато більше уваги сину ніж батько, мати вчиняє дії щодо розвитку здібностей дитини і є більш вимогливою. Батько дитини носить більш пасивну позицію, що сприймається дитиною більш задовільно.

Що стосується матеріального стану сторін слід зазначити, що позивач має стабільну роботу, постійний дохід, є викладачем та вільно володіє англійською мовою, що може позитивно вплинути на розвиток здібностей дітей.

Натомість відповідачем не було надано до суду будь-яких доказів тривалого офіційного працевлаштування, стабільного доходу, його розміру, характеризуючу інформацію відносно ОСОБА_2 .

Окрім вказаної інформації у висновку органу опіки та піклування адміністрації Індустріального району ДМР про працевлаштування в ТОВ «Бі.ЕС.БІ Груп» на посаді слюсар-ремонтника, вся інформація щодо ОСОБА_2 отримана лише з його слів і нічим не підтверджена.

Позивачем було надано до суду постанови суду першої та другої інстанції (Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду) щодо вчинення ОСОБА_2 сімейного насилля відносно ОСОБА_18 та притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, що в свою чергу враховується судом при розгляді даної справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Індустріального району ДМР про визначення місця проживання малолітніх дітей № 3/9-35 від 12 березня 2021 року комісія з питань захисту прав дитини дійшла до висновку, що ставлення до виховання у матері вище ніж у батька, у зв`язку з чим проживання ОСОБА_5 разом із матір`ю при умовах регулярного, безперешкодного спілкування з батьком буде найкраще відповідати інтересам дитини. При обстеженні умов проживання позивача за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 встановлено, що житлове приміщення перебуває у належному для проживання стані. Квартира облаштована необхідними меблями, побутовою технікою, дітям облаштоване місце для навчання та відпочинку, діти забезпечені одягом та їжею у повному обсязі. У квартирі зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_1 , баба дітей ОСОБА_18 та молодший син ОСОБА_19 .

Таким чином позивач мати зможе в більшій мірі забезпечити повноцінний фізичний та духовний розвиток дітей, сприятиме найкращому забезпеченню їх інтересів.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Разом з тим, суд враховує і висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), в якій Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважали, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Враховуючи такий висновок Великої Палати, зокрема в частині найкращого забезпечення інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, а також згоду батька під час судових дебатів залишити меншого сина разом із матір`ю, суд вважає, що в інтересах двох малолітніх дітей найкраще і доцільніше буде залишити їх обох проживати в одному місці, щоб вони не були розлучені як рідні брати, а не значна різниця у віці сприятиме їх спільному спілкуванню та задоволенню інтересів.

Разом з тим, враховуючи висновок органу опіки, а також пояснення самого малолітнього ОСОБА_5 , який не усвідомлює того, що мати, контролюючи виконання ним уроків та забезпечуючи відвідування гуртків, таким чином намагається розвивати його, суд приходить до висновку, що діти повинні проживати разом із матір`ю, де створені для них більш сприятливі умови, виходячи з системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», із яких випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають ураховувати передусім інтереси дитини.

Суд враховує також той факт, що між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, дотримуючись якої особлива увага має бути спрямована на найважливіші інтереси дитини, що за своєю важливістю та природою мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, п. 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, п. 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Така позиція викладена і у постанові Верховного суду від 06.06.2019 р. у справі № 495/2106/17 (провадження № 61-592 св. 19), який підтримав правильність висновків апеляційного суду, який за результатами психологічних досліджень та спостережень під час психокорекційної роботи з дитиною, практичним психологом і за встановленою однаковою прихильністю дитини до обох батьків, з урахуванням обставин справи та пояснень малолітнього сина, для забезпечення прав та інтересів дитини, дійшов висновку, що хлопчик має проживати разом із матір`ю, бо вона створила для цього більш сприятливі умови.

Суд безумовно враховує думку малолітнього ОСОБА_5 , але на переконання суду, його бажання залишитися з батьком, зводиться виключно до власного дитячого комфорту 9 річного хлопця, що також підтвердила в судовому засіданні і представник служби у справах дітей адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради, яка наголосила на тому, що батько підібрав «ключик» до сина, не наполягає на навчанні дитини та відвідуванні гуртків, а тому дитині буде краще, коли в неї є контроль за навчанням та поведінкою, отже на засіданні комісії всі члени одноголосно проголосували за проживання дітей разом із матір`ю.

Таким чином, суд, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, в якому безпосередньо зміг переконатися в судовому засіданні, вік дітей, які є рідними братами, а також рід діяльності кожного з батьків та організований ними режим своєї роботи і зайнятості, особисті якості батька й матері, які в сукупності мають істотне значення для вирішення цього спору, відповідно до ст. 161 СК України та враховуючи і погоджуючись з вищезазначеним висновком органу опіки та піклування в найвищих інтересах дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом із матір`ю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, а також взявши до уваги заяву відповідача у дебатах про його згоду на проживання молодшої дитини (сина) з матір`ю та відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору адміністрація Самарського району Дніпровської міської ради, адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради, є обґрунтований та підлягає задоволенню повністю.

При цьому, визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останніх з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи адміністрація Самарського району Дніпровської міської ради, адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) визначивши місце їх проживання в квартирі АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Повний текст рішення складено 21 квітня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук