Справа № 456/4034/20 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/320/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря : Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення з відповідача, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, судових витрат, згідно якої така просила стягнути на її користь понесені витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у цивільній справі 456/4034/20 у розмірі 7800 грн., а також гонорар успіху у розмірі 3000 грн..

Вказана заява мотивована тим, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2020 було частково задоволено її позов до ОСОБА_2 та стягнуто з такого у її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно. Між нею та адвокатом Мазур В.В. було укладено договір про надання правничої допомоги №103/20 з метою представництва у цивільній справі №456/4034/20. Згідно Додатку № 1 від 22.09.2020, який є невід`ємною частиною до договору було погоджено вартість послуг адвоката, зокрема вартість послуг обчислюється у розмірі 800 грн. за одну годину фактично виконаної роботи, участь адвоката у судовому засіданні 1000 грн. за одне судове засідання. Окрім цього клієнт сплачує додаткову винагороду (гонорар успіху) у розмірі 3000 грн. Послуги були надані адвокатом у повному обсязі, та ефективно, з позитивним для неї результатом.

Оскаржуваним додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Дане додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що оскаржуване рішення є несправедливим.

Зазначає, що між нею та адвокатом Мазур В.В. укладено договір про надання правничої допомоги. В позовній заяві нею було вказано, що у зв`язку з розглядом справи в суді нею попередньо понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 гривень.

Вказує, що послуги адвокатом їй надано в повному обсязі, якісно та ефективно, з позитивним для неї результатом. Звертає увагу, що законодавець чітко визначив порядок обрахунку розміру судових витрат на правову допомогу адвоката, порядок його стягнення і зменшення. Жодна норма ЦПК України не дає підстави суду самостійно зменшувати заявлений розмір судових витрат, якщо про це обґрунтовано не просить протилежна сторона.

Просить додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу задоволити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що витрати в сумі 10800 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням, ухваленим Стрийським міськрайонним судом Львівської області 11.11.2020 у цивільній справі № 456/4034/20, провадження № 2/456/1304/20, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно (по 1500 грн. на кожну дитину), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07.10.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, питання про інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до котрих в силу ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать й витрати на професійну правничу допомогу, у справі не було вирішено.

У позовній заяві позивач зазначила про попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла становить 6000 грн., також у судовому засіданні представником позивача наголошувалось на необхідність розподілу судових витрат. 13.11.2020 позивач подала до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат до яких долучила копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Мазур В.В., договір про надання правничої допомоги №103/20 від 22.09.2020 укладений між ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ордер серії РН-675, акт виконаних робіт (надання правничої допомоги) від 11.11.2020, квитанція про сплату ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 10 800 грн..

ОСОБА_3 долучила до справи акт виконаних робіт від 11.11.2020 року та квитанцію про сплату 10 800 грн.

Крім того, матеріали справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю РН №143 від 25.04.2018 року, Договір про надання правничої допомоги від 22.09.2020 року, копію ордеру серії РН 675 №103 від 22.09.2020 року.

За умовами договору від 22 вересня 2020 року, укладеним між адвокатом Мазур В.В. та ОСОБА_3 , сторони погодили, що за правову допомогу клієнт сплачує гонорар, який обчислюється відповідно до вимог законодавства.

Під час надання правової допомоги адвокатом виконана наступна робота та понесені такі витрати: зустріч з клієнтом, юридична консультація, укладення договору - 2 год. - 1600 грн., аналіз діючого законодавства щодо предмету спору 1 год. 800 грн., аналіз судової практики щодо предмету спору 1 год. - 800 грн., написання, формування і відправлення позовної заяви до Стрийського міськрайонного суду 3 год. 2400 грн., участь у судовому засіданні - 1000 грн., підготовка документів про судові витрати 1,5 год. - 1200 год.

Загальна вартість наданих клієнту послуг становить 7800 грн. та 3000 грн. гонорар успіху.

З урахуванням досліджених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно дійшов висновку, щовитрати в сумі 10800 грн. є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, предмет спору у даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, та вірно вважав, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума 1500 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відтак, на думку колегії суддів, рішення районного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності і присуджений ним розмір аліментів відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.04.2021 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.