Справа № 357/4117/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О. Я. розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 , адвоката- Усенка Є.В. про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

19.04.2021 представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Усенко Є.І. звернувся до суду із заявою, про вжиття заходів забезпечення позову, до пред`явлення позову, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії ( реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомого майна: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ; вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 ; вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № 61608757, відкритого Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П.

І. Позиція заявника.

17 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL- 011/001/2007 згідно умов якого Банком було надано кредит в розмірі - 78000 дол. США зі сплатою процентів у порядку та в розмірах, обумовлених Кредитним договором.

У забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань перед Банком за Кредитним договором між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Банком був укладений договір іпотеки від 18707.2007 р. № РМL -011/001/2007 (майнової поруки), відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_2 зобов`язань по Кредитному договору передано Іпотекодержателю, в особі Банку, нерухоме майно (розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

25.08.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ « ОТП Факторинг України» право вимоги за кредитним договором № МL- 011/001/2007 від 17.07.2007 року. До ТОВ «ОТП Факторинг» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за договором іпотеки № РМL -011/001/2007.

30.04.2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест- Кредо» було укладено договір про відступлення права вимоги.

Також, 30.04.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія Інвест- Кредо» та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № МL- 011/001/2007 і за договором іпотеки № РМL -011/001/2007 перейшло до ОСОБА_3 .

Предметом майбутнього позову, з яким заявник має намір звернутись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, є визнання недійсним зазначеного вище договору купівлі- продажу прав вимоги за кредитним договором та договору купівлі- продажу прав вимоги за договором іпотеки.

Також, у своїй заяві представник заявника зазначає, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. перебуває виконавче провадження № 61608757 щодо примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2014 року, стягувачем по якому є ОСОБА_3 .

Представник заявника зазначає, що метою подання позову, є недопущення порушення прав ОСОБА_1 , шляхом визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.04.2020 року та договору про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» та ОСОБА_3 . Та буде неможливо досягти такої мети, якщо не буде заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати реєстраційні дії з майном заявника, не буде накладено на дане майно арешт та якщо не буде зупинено виконавче провадження № 61608757, оскільки відсутність вказаного забезпечення та можливе звернення стягнення на майно, що належить ОСОБА_1 , унеможливить виконання рішення за позовом ОСОБА_1 , а тому заявник просив суд вжити зазначені ним заходи забезпечення позову.

ІІ. Позиція суду та оцінка аргументів заявника.

Згідно з приписами ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вимоги заяви не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, в порушення вказаних процесуальних норм та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявником не зазначено про існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав і інших осіб, в даному випадку, співвласника квартири.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постановах від 18.12.2018 року у справі №912/1616/18, від 16.08.2018 року, по справі №910/1040/18, при вирішенні питання про забезпечення позову у немайнових спорах, до яких належить майбутній спір заявника, судом має досліджуватися така підстава вжиття таких заходів як достатньо обґрунтоване припущення, що їхнє невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Слід звернути увагу, що предметом майбутнього спору між сторонами є не майно, а договори, право вимоги ( позов про визнання недійсними договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки).

Слід зазначити, що заявник повідомляє про встановлені факти рішенням суду від 10.06.2014р. про звернення стягнення на квартиру, співвласником якої є заявник. Наразі, судове рішення перебуває на виконанні.

Суд не наділений повноваженнями вирішувати питання, щодо вжиття заходів таких, як забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, що в даному випадку, фактично є зупиненням електронних торгів, оскільки зі змісту заяви вбачається, що відбувається реалізація майна.

Крім того, з відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається інформація про встановлене вже обтяження на нерухоме майно, а саме на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_1 .

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги викладені у заяві доводи представника заявника та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Усенка Є.І. про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена 21.04.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола