Справа № 653/3838/19
Провадження № 2/653/296/21
12 березня 2021 року
Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Берлімової Ю.Г.
за участю секретаря Волвенко А.О.
адвоката позивача Стрюкова В.П.
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що у будинку була зареєстрована його невістка ОСОБА_3 та його онук ОСОБА_4 . Наголошує на тому, що фактично вони ніколи не проживали в будинку, оскільки вони були зареєстровані в ньому у 2014 році на прохання сина позивача лише для отримання реєстрації.
Вказує, що зв`язок із відповідачами відсутній, самостійно з реєстраційного обліку вони не знімаються.
У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 та його адвокат Стрюков В.П. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити позов. Наголосили, що у власності ОСОБА_3 перебуває квартира, що дає їй можливість зареєструватись там із сином.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явились, від них не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідачів, згідно ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області за довіреністю - Малецький Я.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вказав, що службою наданий висновок, яким вважають, що визнати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є неможливим, проте оскільки в ході розгляду справи встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_3 перебуває квартира, тобто існує можливість зареєструватись в ній разом з малолітньою дитиною, то проти задоволення позову не заперечують.
Суд, вислухавши позивача та його адвоката, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Як вбачається з довідок, виданих виконавчим комітетом Азовської сільської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані у будинку, належному позивачу.
Обставини щодо того, що відповідачі не мешкають у будинку, належному позивачу підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21 жовтня 2019 року.
Крім того, вказані обставини підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які пояснили, що вони являються сусідами позивача та що їм достеменно відомо, що невістка та онук позивача ніколи фактично не мешкали в будинку, зареєструвались в ньому формально.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в будинку, належному позивачу без поважних причин більше року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.
За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом.
Вирішуючи питання про можливість визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд також враховує той факт, що відповідач ОСОБА_4 є малолітньою особою.
Так, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
З аналізу ст. 160 СК України виходить, що місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.
У висновку Генічеської районної державної адміністрації від 10 липня 2020 року служба у справах дітей прийшла до висновку, що оскільки місце проживання відповідачів не відомо, засоби зв`язку відсутні, що унеможливлює з`ясування ситуації по справі та можливості встановлення іншого місця реєстрації дитини, вважає неможливим визнати малолітню дитину такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Разом з тим, в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має право власності на квартиру, тобто має інше житло для реєстрації свого місця проживання та відповідно своєї дитини. За таких обставин, визнання малолітньої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що належить позивачу не порушить її права та інтереси.
Таку позицію висловив в судовому засіданні й представник служби у справах дітей.
З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 без поважних причин не проживають у жилому будинку, що належить позивачу на праві власності більше року.
Їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,враховуючи, що ОСОБА_3 має на праві власності інше житлове приміщення, то суд з урахуванням позиції представника служби у справах дітей, прийшов до висновку, що позовна вимога щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273,280, 405 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме буд. АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16 березня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова