П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року м. Київ

Справа № 3625/3527/20

Провадження № 22-ц/824/4928/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 14 квітня 2021 року

Повний текст постанови складено 16 квітня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенко В.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

заінтересована особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Марчук О.Л. 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідач зареєстрована у належному йому на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що з 2011 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_5 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 , заінтересована особа ОСОБА_3 , підтримали доводи апеляційної скарги та вказали що реєстрація відповідача у квартирі порушує права власника, так як є підставою для сплати надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача, при цьому позивач не може оформити субсидію, тому на підставі ст. 405 ЦК України просить визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи (а.с.138,139), забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав поважними причини з яких відповідач відсутня за адресою місця своєї реєстрації.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на законних підставах володіє будинком АДРЕСА_1 , що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами, а саме: рішенням виконкому Саливонківської сільської ради від 14 серпня 1978 року, актом про відведення у натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 21 жовтня 1978 року в технічним паспортом на житловий будинок від 30 квітня 1996 року (а.с. 6, 7 - 8, 10 - 13).

За змістом актів Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області від 22.06.2020 року, громадянка ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає з 2011 року (а.с. 16, 17).

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а згідно другого речення частини 2 статті 64 ЖК Української РСР членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

Відповідач є дочкою позивача, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 березня 1979 року, свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 06 листопада 1999 року і свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 12 серпня 2008 року.

Згідно із листом Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області від 07.08.2020 року № 156, відповідач зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 26).

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вказаної норми вказує на те, що за відсутності поважних причин не проживання в житловому приміщенні (будинок, квартира) понад один рік член сім`ї власника житла втрачає право користування таким житлом.

За змістом актів Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області від 22.06.2020 року, громадянка ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не проживає з 2011 року (а.с. 16, 17).

З наведеного слідує, що з 2011 року ОСОБА_2 не проживає за зареєстрованим місцем проживання.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують факт не проживання відповідачки в будинку з 2011 року з поважних причин.

Доводи ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву про те, що між нею та позивачем ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 виникли неприязні стосунки не є поважною причиною не проживання в будинку, оскільки після будь- яких доказів?які б свідчили що вона намагалася вселится до спірного будинку з метою проживання, відповідачем ОСОБА_2 суду не надано. При цьому, фактнепроживання за місцем реєстрації визнала сама відповідачка, зазначивши про те, що вона проживає разом з цивільним чоловіком.

З наведеного слідує, що відповідачка фактично визнала, що понад рік до моменту звернення позивача до суду з даним позовом, вона не проживає в будинку АДРЕСА_1 .

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає, що рішення суду в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Що стосується позовних в частині зняття з реєстрації, то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки судове рішення, постановлене про визнання особи такою, що втратила право користування, вже і є підставою для його виконання шляхом здійснення компетентним органом своїх функцій - зняття з реєстраційного обліку, що не потребує додаткової вказівки у судовому рішенні, оскільки передбачене Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» при зверненні позивача до суду з даним позовом в липні 2020 року підлягав сплаті судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, в сумі 840,80 грн.

За подання апеляційної скарги позивачем необхідно було сплатити судовий збір в сумі 1261,20 грн, як то передбачає Закон України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102,00 грн. (840,80+1261,20).

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Грабовим Вячеславом Се ргійовичем - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в сумі 2102 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна