ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 623/3624/20

провадження № 22-ц/818/2271/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року в складі судді Одарюка М.П.,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Позов мотивовано тим, що відповідач є її батьком. З ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання позивачки до повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилось 18 років. Вона навчається на четвертому курсі стоматологічного факультету Харківського національного медичного університету з денною формою навчання за контрактом. Зазначила, що проживає разом з матірью, знаходиться на її утриманні, постійно несе витрати на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, притбання підручників та не має можливості процювати у звязку з денною формою навчання. Відповідач добровільно сплачувати аліменти відмовляється.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, до досягнення нею 23-х років, за умови, що вона буде продовжувати навчання.

11 грудня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів на підтверження витрат на навчання, оскільки у звязку з веденням на території України карантину освітній процес в Харківському національному медичному університеті проводиться з використанням технології дистанційного навчання, отже ОСОБА_1 не несе витрати на проїзд до місця навчання. Крім того, відсутні докази на підтвердження необхідності купувати за власний кошт підручники, посібники або відвідувати платні бібліотеки. Зазначає, що він не має постійного місця роботи, на його утримані знаходяться малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та безробітня дружина.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю доказів на підтверження можливості батька надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання.

19 січня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в соціальній марежі «Фейсбук» містяться відомості про відпочинок відповідача та його дружини на престижних закордонних курортах протягом 2018-2020 років. Крім того, відповідачем ведеться комерційна діяльність з надання послуг з пасажирського та вантажного перевезення за маршрутом Ізюм-Москва-Ізюм, що підтвержується інтернет месенджером «Viber» в групі сервісу автоперевізників «Bla-Bia Саг». Зазначала, що вказані перевезення здійснюються раз в тиждень на мікроавтобусі та їх вартість складає суму в розмірі 2500,00 грн на одного пасажира, отже на місяць дохід відповідача становить близько 180000,00 грн, що свідчить про можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти на повнолітню доньку.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини частини статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 29 червня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Ізюма Харківської області.

Згідно з довідкою від 08 вересня 2020 року № 384 ОСОБА_1 є студенткою четвертого курсу Харківського національного медичного університету з денною формою навчання.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичнох осіб - платників податків про суму виплачених доходів та утримання податків від 03 грудня 2020 року № 813/10/20-40-54, за період другий квартал 2020 року - третій квартал 2020 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною першою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, в якому, окрім іншого, зазначаються вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосуваня статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, встановивши, що позивачем не доведено наявності у відповідача будь-якого доходу, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на відпочинок відповідача на закордонних курортах та розміщення ним оголощень про перевезення на інтернет ресурсах, не може свідчити про наявність у ОСОБА_2 доходу, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичнох осіб - платників податків про суму виплачених доходів та утримання податків від 03 грудня 2020 року № 813/10/20-40-54, за піріод з другого кварталу 2020 року по третій квартал 2020 року інформація про доходи відповідача відсутня.

Доказів щодо наявності інших джерел доходів у відповідача та його можливості сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання позивачкою не надано.

Інщі доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина