Справа №642/374/21
Провадження № 2/642/657/21
20 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Грінчук О.П.,
за участі секретаря - Мотора В.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 13.07.2015 ОСОБА_3 було надано відповідачу ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 20 000 грн., з умовою повернення їх не пізніше 13.08.2015. Саме на цих умовах вони уклали письмовий договір позики і на підтвердження отримання коштів відповідач надала власноруч написану розписку. Відповідач частково погасила заборгованість, повернувши ОСОБА_3 700 грн. Однак, залишок суми боргу в розмірі 19 300 грн. відповідач не повернула. Пунктом 9 Договору позики передбачено, що у разі порушення позичальником умов Договору позики, позичальник повинна сплатити позикодавцю штраф в розмірі 100% суми, визначеної в п. 1 Договору. 09.12.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого позивач став кредитором за Договором позики від 13.07.2015. Крім того, 24.07.2015 ОСОБА_3 було надано відповідачу ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 70 000 грн., на підтвердження чого відповідачем надано письмову боргову розписку. 09.12.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого позивач став кредитором за розпискою від 24.07.2015. Письмові вимоги щодо повернення боргу відповідач ігнорує, тому позивач, як новий кредитор, звернувся до суду за захистом своїх майнових прав та просив стягнути з відповідача залишок боргу за Договором позики від 13.07.2015 у розмірі 19 300 грн., 20 000 грн. штрафу за порушення виконання зобов`язань за Договором позики від 13.07.2015, а також 70 000 грн. згідно розписки від 24.07.2015.
Ухвалою суду від 27.01.2021 позовну заяву залишено без руху.
У зв`язку з виконанням позивачем вимог ухвали суду про залишення позову без руху, 03.02.2021 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 13.07.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідач отримала в позику 20 000 грн., з умовою повернення їх не пізніше 13.08.2015. (а.с. 31)
На підтвердження отримання коштів 13.07.2015 відповідач надала власноруч написану розписку. (а.с. 32)
18.05.2018 відповідач частково погасила заборгованість за Договором позики від 13.07.2015, повернувши ОСОБА_3 700 грн., про що останньою складена відповідна розписка. (а.с. 33)
09.12.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ОСОБА_1 став новим кредитором за Договором позики від 13.07.2015, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та отримав право вимоги до ОСОБА_2 про повернення на його користь боргу, згідно Договору позики від 13.07.2015, про що письмовим листом повідомлено позичальника ОСОБА_2 (а.с. 35-38)
Згідно п. 12 Договору про відступлення права вимоги від 09.12.2020, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала.
За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На час розгляду справи відповідачем зобов`язання не виконано.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Отже, за своєю суттю, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що договір позики від 13.07.2015, власноруч підписаний ОСОБА_2 , її розписка від 13.07.2015 про отримання коштів, як боргові документи свідчать про існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договірних відносин, містять кінцеву дату виконання зобов`язання, тому засвідчує наявність боргу.
Також, укладений між позикодавцем ОСОБА_3 та позивачем у справі договір про відступлення права вимоги свідчить про перехід до останнього всіх прав кредитора за Договором позики від 13.07.2015.
Наявність у позивача оригіналу договору позики, а також розписки є належними та допустимими доказами як факту отримання ОСОБА_2 позики та її волевиявлення у строк до 13.08.2015 повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання у повному обсязі.
Доказів про відсутність у відповідача обов`язку з повернення коштів суду не надано.
Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь залишку суми боргу за Договором позики від 13.07.2015 у розмірі 19 300 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім того, пунктом 9 Договору позики від 13.07.2015 передбачено, що у разі порушення позичальником умов Договору позики, позичальник повинна сплатити позикодавцю штраф в розмірі 100% суми, визначеної в п. 1 Договору, що становить 20 000 грн.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору, неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).
Враховуючи вищевикладене, а також невиконання ОСОБА_2 умов Договору позики, вимога про стягнення з неї 20 000 грн. штрафу також підлягає задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що 24.07.2015 ОСОБА_3 було надано відповідачу ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 70 000 грн., на підтвердження чого відповідачем надано письмову боргову розписку. (а.с. 39)
09.12.2020 ОСОБА_2 направлено вимогу про повернення боргу за борговою розпискою від 24.07.2015. (а.с. 40)
09.12.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого позивач став кредитором за розпискою від 24.07.2015, про що ОСОБА_2 було направлено повідомлення. (а.с. 41-42-б)
Однак, в розписці відсутня дата повернення боргу.
З цього приводу слід зазначити, що ч.2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Враховуючи вищевикладене, невиконання ОСОБА_2 боргового зобов`язання за розпискою від 24.07.2015, а також його невиконання після направлення їй досудової вимоги про повернення коштів, позивач має право вимагати повернення суми боргу в будь-який строк.
Таким чином, виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що боргова розписка, підписана ОСОБА_2 24.07.2015 як борговий документ свідчить про існування договірних боргових відносин, а також підтверджує факт укладення договору позики і засвідчує отримання нею від ОСОБА_3 грошової суми та наявність боргу.
Також, укладений між позикодавцем ОСОБА_3 та позивачем у справі договір про відступлення права вимоги свідчить про перехід до останнього всіх прав кредитора за Договором позики від 24.07.2015.
Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_2 позики, так і невиконання нею даного боргового зобов`язання.
Доказів про відсутність у відповідача обов`язку з повернення коштів суду не надано.
Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 70 000 грн. згідно боргової розписки від 24.07.2015.
На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути 1093.00 грн. судового збору на користь держави.
Керуючись ст. ст. 526, 610, 626, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-283ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), суму боргу за договором позики від 13.07.2015 (на підставі Договору про відступлення права вимоги від 09.12.2020) у розмірі 19 300 (дев`ятнадцять тисяч триста) грн. 00 коп., штрафу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), суму боргу за договором позики від 24.07.2015 (на підставі Договору про відступлення права вимоги від 09.12.2020) у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави 1093 (одна тисяча дев`яносто три) грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий: