Справа №: 671/1847/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої - судді Павлової А.С.,

за участі секретаря судового засідання Козак Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Волочиського районного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на нежитлове приміщення магазину промтоварів " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку із кадастровим номером :01:005:0037, площею 0,168 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 14.07.2002 вони з ОСОБА_2 уклали шлюб, в якому народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Для здійснення підприємницької діяльності позивач за рахунок власних збережень на суму 6000 доларів США (що еквівалентно 30300 грн.), накопичених до шлюбу, придбала квартиру АДРЕСА_3 , яка в подальшому була переведена у нежитлове приміщення магазин промтоварів « ОСОБА_6 ». Усіма документами, пов`язаними із виготовленням технічної документації, переведенням житлової квартири у нежитлове приміщення, оформленням права власності займався чоловік, тому свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 13.12.2007 було виготовлено на його ім`я, як і здійснена державна реєстрація права власності.

Зазначене майно використовувалось та досі використовується позивачем як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності. Кошти отримані від її здійснення ОСОБА_2 накопичувала та використовувала для ведення бізнесу.

В 2010 році за рахунок вказаних коштів позивач придбала земельну ділянку із кадастровим номером :01:005:0037, яка також оформлена на відповідача.

За наведених обставин, позивач вважає спірне майно своєю особистою приватною власністю, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 09.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.12.2020 від представника відповідача адвоката Кармаліти Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у заявлених вимогах. Зазначає, що позивачем належні їй кошти були використані в інтересах сім`ї, а тому придбане майно не можна вважати особистою приватною власністю.

Ухвалою від 12.01.2021 суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 .

Крім того, 25.01.2021 ОСОБА_2 звернувся до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 про поділ даного майна. Просив здійснити поділ спільного майна подружжя в натурі із присудженням грошової компенсації, а саме: у власності відповідача просить залишити приміщення магазину промтоварів "Анастасія" по АДРЕСА_1 , вартістю 159950,00 грн., у власності позивача земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0037, площею 0,1680 га, вартістю 33600 грн., та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 63175,00 грн.

Вказані позови судом були об`єднані в одне провадження ухвалою від 26.01.2021.

01.02.2021 представник третьої особи адвокат Адамчук Л.В. подала до суду письмові пояснення. Вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на те, що в матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би міг бути належним та допустимим доказом на підтвердження доводів позивача щодо придбання квартири АДРЕСА_1 . Право власності на майно, яке позивач має намір визнати особистою власністю, зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Волочиського міськвиконкому № 664 від 11.12.2007. Жодних належних та допустимих доказів того, що зазначене майно набувалося позивачем не надано.

12.03.2021 до суду надійшла заява ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про затвердження мирової угоди, укладеної між ними 23 лютого 2021 року.

20.04.2021 ОСОБА_7 письмово заявила про відмову від позову. На підставі ст.ст. 49, 255, 256 ЦПК України просила прийняти відмову ОСОБА_2 від позову та закрити провадження по справі про поділ майна подружжя. Також просила судовий розгляд проводити без її участі через запроваджений карантин.

Інші учасники справи та їх представники в судове засідання також не з`явились. Про розгляд справи повідомлені.

Представник ОСОБА_2 адвокат Фільварочна О.Б. направила клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача.

Представник третьої особи адвокат Адамчук Л.В. направила до суду клопотання про відкладення судового розгляду через зайнятість в іншій справі.

Суд не встановив поважних причин неявки до суду третьої особи та його представника, а тому, враховуючи карантинні обмеження та пояснення ОСОБА_8 , вважав за доцільним продовжити судовий розгляд без учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою від 20.04.2021 суд відмовив у затвердженні мирової угоди, укладеної 23 лютого 2021 року, закрив провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Розгляд справи за позовом ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю продовжено.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 з ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Вказане підтверджується копією свідоцтва про одруження від 14.07.2002 серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

У сторін є двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8, 9). Судовим наказом від 05.01.2021 з ОСОБА_2 присуджено стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 191).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.12.2007, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2007 у власності ОСОБА_2 перебуває нежиле приміщення, магазин промтоварів " ІНФОРМАЦІЯ_1 " АДРЕСА_1 (а.с. 10-11). Загальна площа вказаного нерухомого майна 45,7 кв. м, що підтверджується копією технічного паспорта (а.с. 12-13).

Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року було проведено реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка являється платником єдиного податку, що підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 061365 від 01.02.2008, свідоцтва платника єдиного податку від 21.05.2012 (а.с. 14).

З дослідженої судом копії трудового договору від 02.07.2018 слідує, що ОСОБА_1 використовує найману працю, зокрема продавця ОСОБА_10 (а.с. 15).

Також судом встановлено, що 23.10.2020 Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000504 за ч. 3 ст. 286 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди по вул. Незалежності в м. Волочиськ в якій загинуло двоє неповнолітніх: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Підозрюваним є ОСОБА_2 , а потерпілими: ОСОБА_13 та ОСОБА_3 .

В межах вказаного кримінального провадження, 07.12.2020 потерпілими подано цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, яку, зокрема, ОСОБА_3 оцінено в 700000 грн. З метою забезпечення цивільного позову слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_14 17.12.2020 було накладено арешт на нежитлове приміщення магазину промтоварів " ОСОБА_6 " по АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 . Вказане підтверджується: витягом з ЄРДР від 23.10.2020, ухвалою слідчого судді від 17.12.2020, повідомленням про реєстрацію події та відповіддю слідчого Пілявського Є. від 09.11.2020.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами СК України та ЦК України.

За змістом статей 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Аналогічні положення містить і частина 3 статті 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 9 червня 2019 року (справа № 643/822/17), від 6 лютого 2018 року (справа № 235/9895/15-ц), від 5 квітня 2018 року (справа № 404/1515/16-ц).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися кошти одного із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя.

Разом з тим, суд вважає недоведеними доводи позивача про придбання спірного майна за особисті кошти, які були зароблені нею до шлюбу.

Належних і допустимих доказів отримання доходу в розмірі 6000 доларів США ОСОБА_1 до 14.07.2002 (дати реєстрації шлюбу) суду не надано. Показання свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які є батьками позивача, і зацікавленими в розгляді даної справи на користь доньки суд відхиляє. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили отримання ОСОБА_2 доходів до шлюбу, а також придбання спірного майна саме за такі кошти.

Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яке належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу.

На думку суду, доводи позивача про те, що придбання квартири АДРЕСА_3 проводилось для використання у підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об`єктом права особистої приватної власності. Аналогічний висновок зроблений ВСУ по справі № 6-21цс15 від 11 березня 2015 року.

Також суд звертає увагу на те, що право власності на вказану вище квартиру виникло в 2007 році, тобто до державної реєстрації 01 лютого 2008 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що нежиле приміщення - магазин промтоварів " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 набуто сторонами в період шлюбу і згідно з ст.ст. 60, 61 СК України таке майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вирішуючи спір про визнання особистою приватною власністю позивача земельної ділянки, суд, крім вищевикладених обставин, встановив таке.

Згідно з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2010 ОСОБА_2 придбав земельну ділянку з кадастровим № :01:005:0037, площею 0,1680 га, розташовану в с. Користова Волочиського району Хмельницької області, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с. 16). Згідно з п. 12 Договору, він укладається за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 , що посвідчена 01.04.2010 за р. № 1508 приватним нотаріусом Гадайчук Є.А.

Матеріали справи не містять доказів про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0037. Досліджений судом договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2010 містить вказівку про те, що право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації в Управлінні Держкомзему у Волочиському районі, однак доказів проведення такої реєстрації суду не надавалось, а тому факт набуття одним із подружжя права власності на даний об`єкт нерухомості не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

При цьому, суд роз`яснював сторонам право долучити до справи докази на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки і відкладав з цією метою судове засідання. Однак, доказів суду подано не було, а лише заявлено про відмову ОСОБА_2 від позову.

Відповідно до змісту ст.ст. 12, 13, 89, 264 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінку усім доказам здійснює суд.

Суд, розглянувши позов ОСОБА_1 , вважає його необґрунтованим і недоведеним, так як доводи позивача не знайшли своє підтвердження належними і допустимими доказами. Тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70 СК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 206, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 , на час розгляду справи перебуває в ДУ Слідчий ізолятор міста Хмельницького.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 21.04.2021.

Суддя Павлова А.С.