Справа № 344/2367/17
Провадження № 22-ц/4808/437/21
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курило Вікторії Григорівни на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 21 червня 2019 року, повний текст якого виготовлено 21 червня 2019 року у м. Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамари Дмитрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамари Дмитрівни, ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», серія та номер: 1383, зареєстрованого 14.09.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д., скасування рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. за індексним номером 31447958 від 19.09.2016 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» на вказану квартиру.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.04.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та позивачем було укладено Договір про іпотечний кредит №FU0G9, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 247450,00 грн., а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 11.04.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір №FU0G9, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. та зареєстрований в реєстрі за №332.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.03.2014 року по справі №0907/14066/2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ ПриватБанк з укладенням від імені іпотекодавців договорів купівлі-продажу. При цьому судом встановлено початкову ціну предмета іпотеки, яка визначатиметься на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна, але не нижче 330270 грн., або з встановленням за домовленістю сторін.

14.09.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2016 року, виданого приватним нотаріусом Данилів Т.Д.

Позивач вважав, що дії приватного нотаріуса Данилів Т.Д. щодо проведеної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ та прийняте ним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру №31447958 від 19.09.2016 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Посилався на те, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки про свій намір укласти такий договір, а в разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Крім того іпотекодержатель повинен документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Натомість позивач жодного повідомлення про намір банку продати іпотечне майно не отримував.

Також зазначав, що положеннями іпотечного договору було передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк мав право на визнання права власності на предмет іпотеки або на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Вказував, що продаж квартири було вчинено без проведеної експертної оцінки її вартості, як це зазначено в рішенні та повідомленні іпотекодавця про намір укласти договір купівлі-продажу, та без перевірки наявності права на користування житлом малолітніх та неповнолітніх дітей. Також право продажу предмета іпотеки мало здійснюватися іпотекождержателем від свого імені, а не від імені відповідачів-іпотекодавців, без необхідності отримання для цього окремого уповноваження іпотекодавця.

Просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», серія та номер: 1383, виданий 14.09.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д.; скасувати рішення приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. за індексним номером 31447958 від 19.09.2016 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» на вказану квартиру.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року в задоволенні вказаного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, адвокат Курило В.Г. подала апеляційну скаргу.

Посилається на те, що жодного повідомлення про намір банку продати іпотечне майно позивач не отримував та, крім того, іпотекодержатель повинен документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладенням від імені іпотекодавців договорів купівлі-продажу ПАТ КБ ПриватБанк обрав неналежний спосіб захисту своїх прав.

Також, на її думку, суд повинен прийняти до уваги, що незалучення іпотекодержателя у справу щодо іпотечного майна є підставою для скасування судового рішення.

Зазначила, що про наявність оскаржуваного рішення їй стало відомо від адвоката тільки 01.02.2021 року при обговоренні стратегії захисту прав апелянта щодо правовідносин в іншій справі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Боднарчук А.М. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Рокетська С.В. в судовому засіданні режимі відеоконференції за межами приміщення суду просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі.

Позивач та представник ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» в судове засіданні не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття даного апеляційного провадження з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит №ІFU0G9, відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 247450,00 грн. зі строком повернення не пізніше 11 квітня 2028 року та сплатою 15% річних за користування грошовими коштами (т. 1, а.с. 6-9).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором того ж дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №FU0G9, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. та зареєстрований в реєстрі за №332 (т. 1 а. с. 10-11).

Згідно вищевказаного договору предметом іпотеки є нерухоме майно трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74.2 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м, та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.11.1997 року Агентством по приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ за №5849/123, реєстраційний номер 23544128. За згодою сторін вартість предмета іпотеки - 330270 грн., встановлена на підставі оціночної вартості експертним висновком від 08.04.2008 року (т. 1, а.с. 10-11, 153).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року, задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №IFU0G9 від 11 квітня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у розмірі 595130,07 грн., з яких тіло кредиту - 246839 грн. 57 коп., нараховані відсотки - 253001 грн. 16 коп., пеня (за період з 11 вересня 2011 року по 11 вересня 2012 року ) - 95289 грн. 34 коп. звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ 18 листопада 1997 року за №5849/123, реєстраційний номер 22544128, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідачів договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Встановлено початкову ціну предмету іпотеки квартири за вартістю, яка визначатиметься на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна, але не нижче 330270 грн., або з встановленням за домовленістю сторін (згідно п. 1.4 Договору іпотеки №IFU0G9 від 11 квітня 2008 року). Вирішено питання судового збору. У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено (т. 1, а.с. 158-166).

26.11.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» надіслало ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу про усунення порушень основного зобов`язання за Договором про іпотечний кредит №IFU0G9 від 11 квітня 2008 року та повідомлення про намір укласти від свого імені договір купівлі-продажу нарехомого майна, що є предметом іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 , та про можливість протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки (т. 1, а.с. 167-173).

18.08.2016 року ТОВ Міжрегіональний експертно-правовий центр було проведено оцінку квартири АДРЕСА_1 , якою встановлено, що її ринкова вартість без ПДВ складає 341209,00 грн. (т. 1, а.с. 174-216).

14.09.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» як продавцем та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» як покупцем відповідно до Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.03.2014 року, справа №0907/14066/2012, що набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року, укладено Договір купівлі-продажу вказаної квартири за ціною 341300,00 грн., посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1383 (т. 1, а.с. 151).

На підставі зазначеного Договору купівлі-продажу 14.09.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. зареєстровано право власності на вказану квартиру за ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» та 19.09.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31447958 (т. 1, а.с. 4-5).

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача суду не надано належних доказів на підтвердження існування підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири, як і не надано доказів неправомірності дій нотаріуса при посвідченні такого договору та реєстрації права власності за ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ».

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на неналежне повідомлення банком про намір продати іпотечне майно та обрання ним неналежного способу захисту своїх інтересів при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, та вважає, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права та інтереси.

Однак погодитися з такими доводами апеляційний суд не може з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закон України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява №23436/03, §22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 року у справі №911/2635/17).

Верховний Суд зазначив, що після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення суду першої інстанції, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року, задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м., і яка належала на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 158-166).

При цьому апелянт ОСОБА_1 була одним зі відповідачів по даній справі, однак вищевказане рішення не оскаржувала.

Також ОСОБА_1 не подавала позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на неї за ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ».

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином твердження апелянта про те, що суд першої інстанції повинен був залучити її до участі у справі за позовом ОСОБА_2 , який оскаржував договір купівлі-продажу та рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», є безпідставними. А враховуючи наведені норми закону та досліджені судом матеріали справи, апеляційним судом не встановлено, що оскаржуваним рішенням, яким ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні такого позову, вирішено питання про права, інтереси, обов`язки апелянта.

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Курило В.Г. на рішення Івано-Франківського міського суду від 21.06.2019 рокуслід закрити.

Керуючись п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 362, ст.ст. 381, 389-390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Курило Вікторії Григорівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Тамари Дмитрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст ухвали складено 21 квітня 2021 року.