Справа № 134/435/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2021 року смт. Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 ,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крикливець Крижопільського району Вінницької області, право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок - «А» житловою площею - 35,0 кв.м., загальною - 78,0 кв.м., ганок - «а», погріб - «а/п», господарська будівля - «Б», веранда - «б», ганок - «б-1», сарай - «В», сарай - «Г», огорожа - «1-4».

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Будинок по АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспних дворів і станом на 15 квітня 1991 року (дата набрання чинності Законом України «Про власність») членами колгоспного двору були: ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), позивач та його мати ОСОБА_3 . Майно колгоспного двору належало всім членам даного колгоспного двору на праві спільної часткової власності і частки всіх членів колгоспного двору вважались рівними. Коли колгоспні двори припинили юридично своє існування, як об`єкти права власності, ніхто з членів бувшого колгоспного двору не оформив своє право власності на належну йому частку. ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , так як проживав з нею на день її смерті, однак за життя не оформив ні її, ні свою частку в майні колгоспного двору. Спадкоємцем за заповітом до майна ОСОБА_4 являється відповідач ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач вказує, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки був зареєстрований разом зі спадкодавцем по АДРЕСА_1 . Відповідач не заперечує, щоб він оформив право власності на вказане майно. Третя особа - ОСОБА_3 відмовилася від оформлення свого права на частку в майні бувшого колгоспного двору на його користь. Однак, оформити спадкові права на вищезазначене нерухоме майно він не може через відсутність правовстановлюючого документу, у зв`язку із чим нотаріус відмовила в оформлені спадщини.

У судове засідання представник позивачки - адвокат Глушков І.П. подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позов визнав повністю.

Третя особа - ОСОБА_3 також подала заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вона відмовилася від права власності на належну їй частку в майні колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позов підлягає задоволенню в порядку, визначеному ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що згідно погосподарської книги № 7 особовий рахунок № НОМЕР_1 житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи - колгоспників. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору був слідуючий: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

- згідно зі ст. 4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Крикливець Крижопільського району Вінницької області померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , повторно виданим 29 березня 2018 року.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_4 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , однак за життя не оформив свої спадкові права.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крикливець Крижопільського району Вінницької області. На день смерті він був зареєстрований та проживав разом із сином ОСОБА_1 та колишньою дружиною ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . Домогосподарство відносилося до групи колгоспний двір. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано у 2014 році.

16 липня 2020 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. була заведена спадкова справа до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою його спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 .

Дані обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 від 04 червня 2020 року; свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 19 грудня 1972 року; довідками Крижопільської селищної ради № 116 від 09 лютого 2021 року № 204 від 22 лютого 2021 року про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 та склад його сім`ї на день смерті; випискою з погосподарської книги № 8 по Крикливецькій сільській раді за 1967-1969 року; довідкою виконкому Крикливецької сільської ради від 09 липня 2015 року № 707; рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2014 року; матеріалами спадкової справи до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

10 березня 2021 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. було повідомлено ОСОБА_1 у відсутності можливості оформлення спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно (довідка на усне звернення ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 березня 2021 року № 19/01-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Частиною 3 наведеної статті передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 цієї статті також встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 був набутий за життя ОСОБА_4 у встановленому законом порядку, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 права власності на це нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 200 ч. ч. 3, 4, 206 ч. 4, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крикливець Крижопільського району Вінницької області, право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок - «А» житловою площею - 35,0 кв.м., загальною - 78,0 кв.м., ганок - «а», погріб - «а/п», господарська будівля - «Б», веранда - «б», ганок - «б-1», сарай - «В», сарай - «Г», огорожа - «1-4».

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_7 , виданий Крижопільським РВ УМВС України в Вінницькій області 15 січня 1997 року.

Суддя