ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1211/18 Номер провадження 22-ц/814/1002/21Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Кузнєцової О. Ю.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чернушенка Володимира Юрійовича

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 січня 2021 року у складі судді Куц Т. О.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом та, посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 04.03.2011 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 19.07.2018 в сумі 45 943,15 грн і складається з: 9 896,59 грн - тіла кредиту; 20566,33 грн - відсотків за користування кредитом; 12 816,27 грн - пені, 500 грн - штрафу (фіксована складова), 2 163,96 грн - штрафу (процентна складова), просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної заборгованості з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат у розмірі 1 762 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписавши заяву № б/н від 04.03.2011 отримав кредит у розмірі 14 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

12 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що 04.03.2011 ним було підписано анкету-заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, проте дана анкета-заява не містить у собі відомостей з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами він був ознайомлений та дав згоду, а отже анкета-заява не може вважатися договором.

Посилаючись на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати недійсним кредитний договір № б/н від 04.03.2011, застосувати наслідки недійсності правочину (односторонню реституцію), а саме: зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені ним кошти за недійсним кредитним договором № б/н від 04.03.2011, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати (т. 1 а.с. 103-106).

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 березня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 січня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.03.2011 в сумі 43 279,19 грн.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати в розмірі 1659,83 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів, відсотків та пені. Ураховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, на підставі статті 61 Конституції України суд відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафу 500 грн - фіксована частина та 2 163,96 грн - процентна складова.

В частині зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір є укладеним, а підстав для визнання його недійсним по справі не встановлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Чернушенко В. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що анкета-заява від 04.03.2011 не може вважатися договором у розумінні статті 626 ЦК України, оскільки в ній не зазначено строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), а лише вказано бажаний кредитний ліміт - 5 000 грн. Підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 лише висловив бажання на отримання кредиту, що не може вважатися досягнутою між сторонами домовленістю на укладення кредитного договору.

Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови і Правила надання банківських послуг у ПриватБанку розумів ОСОБА_1 та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Крім того, в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зазначено, що вона відноситься до кредитного договору № SAMDN0431, а тому відсутні підстави пов`язувати її з договором № б/н від 04.03.2011.

Вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав у позові.

Посилається на те, що судом першої інстанції взято до уваги неналежні та недопустимі докази, оскільки копії документів надані Банком не засвідчені належним чином та мають нерозбірливий текст, тому не мають юридичної сили, а надані Банком виписки з карткового рахунку та розрахунки заборгованості не відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зазначає також, що розмір нарахованих ОСОБА_1 відсотків, пені та штрафів є значно більшими половини вартості продукції (тіла кредиту), такі положення договору про їх нарахування є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду ОСОБА_1 , як споживача послуг банку, що є підставою для визнання їх недійсними.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 04 березня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання останнім анкети-заяви на одержання платіжної картки Кредитка «Універсальна» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення поновлювального кредитного ліміту на платіжну картку зі строком повернення, що відповідає терміну дії картки.

При укладенні кредитного договору відповідач ОСОБА_1 , як споживач банківських послуг був ознайомлений з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», про що свідчить особистий підпис позичальника у довідці від 04.03.2011.

На виконання умов договору 04.03.2011 ОСОБА_1 отримав платіжну картку № НОМЕР_1 , яка неодноразово перевипускалась, остання, за № НОМЕР_2 мала термін дії до 10/18.

Одержані за кредитним договором кошти у сумі 9 896,59 грн - тіло кредиту відповідач Банку не повернув.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Встановивши факт підписання відповідачем ОСОБА_1 анкети-заяви від 04.03.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що доводами апеляційної скарги не заперечується, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладення між сторонами з додержанням обов`язкової письмової форми спірного кредитного договору, що за своєю правовою природою належить до договорів приєднання, який відповідно до статті 634 ЦК України може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Доводи апеляційної скарги щодо не укладення між сторонами кредитного договору є безпідставними, оскільки дії відповідача, який власноручно підписав анкету-заяву, одержав кредитні картки із встановленим кредитним лімітом та здійснював транзакції з використанням кредитних коштів, свідчать про прийняття (акцепту) ним пропозиції укласти договір (оферти) АТ КБ «ПриватБанк», яка в установлений законом строк ним не відкликалась.

Як вбачається з виписки про рух коштів за переданими відповідачеві кредитними картками за договором від 04.03.2011, ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, знімав готівку, здійснював розрахункові операції та вносив платежі у часткове погашення кредиту, що свідчить про визнання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, які належним чином ним не виконані, тому висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 9 896,59 грн є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом за ставками 2,9% на місяць або 34,8% річних та 3,6% на місяць або 43,2% річних в сумі 20 566,33 грн, а також пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 12 816,27 грн, що утворилися станом на 19.07.2018, суд першої інстанції залишив поза увагою, що в умовах кредитування, на які погодився відповідач (т. 1 а.с. 15), сторонами визначено базову процентну ставку по кредиту - 2,5% на місяць або 30% річних із встановленням 55-денного пільгового періоду по кожній траті, впродовж якого нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних, та розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з пені (1), яка дорівнює базовій процентній ставці/30 - за кожен день прострочення кредиту, та пені (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць.

При цьому суд вірно встановив, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надані позивачем у даній справі та не визнаються відповідачем і не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.03.2011 шляхом підписання анкети-заяви.

Відповідно до статті 1056-1ЦК України у редакції, що діяла на час укладення спірного кредитного договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не доведено право на одержання збільшеного розміру процентів за кредитом у сумі 20 566,33 грн та пені в сумі 12 816,27 грн, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог.

У частині зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом не вбачається.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК країни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чернушенка Володимира Юрійовича - задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.03.2011 у вигляді відсотків за користування кредитом у сумі 20 566,33 грн та пені у сумі 12 816,27 грн - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.03.2011, що стягується з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», з 43 279,19 грн до 9 896,59 грн.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 405,26 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 839,29 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. Ю. Кузнєцова

О. І. Обідіна