Справа № 654/4275/19
Провадження №2/654/60/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року Голопристанський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Данилевського М.А.

за участю секретаря Діденко В.С.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Казанцева Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань Херсонської області в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу №654/4275/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики,-

В С Т А Н О В И В:

18.11.2019 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

З 25.12.1999 по 22.04.2014 позивач разом з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_6 . Протягом сімейного життя вони разом працювали, отримували доходи, які накопичували та розпоряджалися сумісно як подружжя.

В цей період від своєї матері ОСОБА_7 позивач дізналась, що постановою приватного виконавця ВП №57524692 від 26.10.2018 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №766/17090/16-ц від 06.02.2018, виданим Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 453 236 грн. 00 коп., стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6 000 грн. третейського збору.

Вказаний виконавчий лист видано на підставі рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Максимум» у справі № 01-2016 від 19.12.2016.

Предметом дослідження справи № 01-2016 був договір позики від 31.01.2006, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який підтверджений розпискою від 31.01.2006 про те, що ОСОБА_3 надає у борг ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 283 300 доларів США строком до 01.12.2016.

У 2006 році вони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 і про укладення її колишнім чоловіком вказаного договору позики їй нічого відомо не було.

Разом з тим, станом на 31.01.2006 вони з ОСОБА_3 проживали у шлюбі, а всі зароблені грошові кошти мали статус спільної сумісної власності подружжя. Згоди на укладення договору позики ОСОБА_3 на користь третьої особи - ОСОБА_4 вона не надавала, передача грошей відбулась без її відання та поза її волею, отже порушує її права.

Станом на цей час її колишній чоловік ОСОБА_3 з метою уникнення поділу майна подружжя, намагається примусово стягнути з ОСОБА_4 кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Просить суд, визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 31.01.2006, за яким ОСОБА_4 отримала у борг від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 283 300 доларів США строком до 01.12.2016. Також, Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на її користь судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 - представник позивача ОСОБА_2 за позовом щодо визнання недійсним договору позики, підтримала позовні вимоги свого довірителя, наполягала на їх задоволенні з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Казанцев Г.М., який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 , та представник відповідача ОСОБА_8 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали. Пояснили, що відповідачі не погоджуються із заявленими позовними вимогами ОСОБА_2 в повному обсязі, вважають їх необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з 25.12.1999 по 22.04.2014 позивач та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу так і після його розірвання позивач не звернулася до суду із жодним позовом про поділ спільного майна подружжя. Будь-яких доказів щодо вирішеного чи триваючого судового спору про поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем як до своєї позовної заяви, так і до матеріалів справи не надано. Зі змісту позовної заяви, позивач не обґрунтовує та жодним доказом не доводить, саме яке її право порушено, не визнається або оспорюється, які правові наслідки порушеного, оспорюваного або невизнаного її права призвели до якихось негативних наслідків. Позивач зазначає, що вона не може поділити спільне майно, набуте в шлюбі, та одночасно не надає докази того, яке саме майно вона не може поділити.

Якщо право позивача порушене саме при неможливості поділу спільного майна, набутого в шлюбі, то належним способом захисту такого права є визнання позивачем недійсними договорів, на підставі яких таке майно було придбане, а не визнання недійсним договору позики грошових коштів, оскільки навіть якщо і буде визнано недійсним договір - то її порушене право на поділ спільного майна жодним чином не відновиться.

18.08.2011 року Голопристанським районним судом Херсонської області у справі № 2- 23/11 було прийнято рішення за позовом ОСОБА_9 - (покійного батька ОСОБА_2 ) про визнання частково недійсними договір купівлі-продажу та визнання права власності. Даним рішенням позовні вимоги батька Позивача були частково задоволені. У даній справі - ОСОБА_2 виступала третьою особою.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2011 року ( справа № 22- 054/11) рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.08.2011 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу, переведення на нього прав покупця і визнання права власності відмовлено.

Вказане рішення апеляційної інстанції набуло чинності і після його перегляду у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишилось без змін.

Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено - (арк. 4 абз. 4 з верху, рішення від 11.10.2011 р.), що доводи ОСОБА_9 з посиланням на розписку і пояснення ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_4 була «формальним покупцем» нерухомості і не оплачувала придбане за цим договором майно, не підтверджені допустимими, належними, достатніми доказами і спростовуються укладеним ОСОБА_4 і ОСОБА_10 у передбачений ст. 657 ЦК України формі договором завдатку, згідно якого саме ОСОБА_4 передала продавцеві суму 200 000 грн., договором купівлі-продажу та заявою ОСОБА_10 до нотаріуса від 14.09.2006 року, якою він підтвердив належне виконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань в тому числі і за рахунок коштів, отриманих на час розрахунку від ОСОБА_3 (а.с. 13-17, 45-48).

Із наведеного вбачається, що ОСОБА_2 , як учасник вказаної справи, знала ще у жовтні 2011 року про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 надав своїй матері ОСОБА_4 грошові кошти у борг для розрахунку із ОСОБА_10 .

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на наведене вище, рішення суду апеляційної інстанції, позивачу у жовтні 2011 року було відомо, що ОСОБА_3 надав у борг кошти ОСОБА_4 , з того моменту позивач чітко усвідомлював про стан правовідносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , а тому свідомо подала цей позов до суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок - стаття 253 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази, заяви по суті справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно довідки про укладення шлюбу №416 між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , 25.12.1999 укладено шлюб (а.с.9).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 10).

Відповідно рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі "Максимум" від 19 грудня 2016 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 7 459 289 грн. (сім мільйонів чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень 00 коп.), а також третейський збір в сумі 6000 (шість тисяч гривень 00 копійок) (а.с. 11-13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.08.2011 у справі №2-723/11 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , третя особи ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу та визнання права власності. Даним рішенням позовні вимоги батька позивача були частково задоволені (а.с. 98).

Згідно рішення Апеляційного суду Херсонської області від 11.10.2011 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про визнання частково недійсними договорів купівлі продажу, переведення на нього прав покупця і визнання права власності відмовлено (а.с.99-101).

Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2012, Рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 жовтня 2011 року залишено без змін (а.с. 102-103).

Як вбачається із вказаних вище рішень позивач по справі ОСОБА_2 , як учасник вказаної справи, знала у жовтні 2011 року про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3 надав своїй матері ОСОБА_4 грошові кошти у борг для розрахунку із ОСОБА_10 .

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Позивачем ОСОБА_2 пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом.

Представником відповідача ОСОБА_12 заявлене клопотання про застосування строків позовної давності щодо заявлених вимог ОСОБА_2 .

Щодо заяви про застосування строків позовної давності суд дійшов наступних висновків. У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, загальна позовна давність (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.11.2018 по справі № 372/1036/15-ц.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання договору позики від 31.01.2006 недійсним у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю, що кошти були спільної власності та визнання договору позики недійсним не відновить порушеного права позивача, суд не застосовує до зазначених позовних вимог позовну давність.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем ОСОБА_2 спосіб захисту не підлягає застосуванню. Тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 6-13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.03.2021.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Суддя М. А. Данилевський