КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/7380/2020 Головуючий у І інстанції - Мазур Ю.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/5369/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 вересня 2019 року в м. Києві по вул. Саксаганського, 35, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_3 , який є сином позивача та на момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , який на момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

На час дорожньо-транспортної пригоди відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «АСКА».

10 лютого 2020 року страхова компанія здійснила перерахування грошових коштів в рамках нарахованого відшкодування за реквізитами СТО в розмірі 10 546,47 грн.

Однак, сума страхового відшкодування не покриває завданих позивачу матеріальних збитків.

Так, відповідно до Рахунку-фактури №СФ-0000001 від 09 січня 2020 року, пред`явленого позивачу ТОВ «Авто-СТЕЙТ», фактична вартість усунення недоліків дорожньо-транспортної пригоди становить 31784,40 грн.

Враховуючи зазначене, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди та розміром страхового відшкодування, яка становить 21237,93 грн.

Просив стягнути з відповідача на свою користь суму завданих збитків у розмірі 21237,93 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року, у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що 01 жовтня 2019 року, суб`єктом оціночної діяльності, ФОП ОСОБА_4 , на замовлення Страхової компанії було здійснено оцінку вартості матеріального збитку, завданого апелянту, як власнику транспортного засобу марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , про що складено відповідний Звіт №04С/10/19.

Відповідно до Звіту №04С/10/19 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту складає 10546,47 грн.

14 січня 2020 року Апелянтом було направлено до Страхової компанії Заяву на виплату страхового відшкодування вх. 10629, з проханням провести виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Авто-Стейт».

10 лютого 2020 року Страхова компанія здійснила перерахування грошових коштів в рамках страхового відшкодування за реквізитами СТО в розмірі 10546,47 грн.

Таким чином, Апелянт звернувся до Страхової компанії, яка сплатила на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 10546,47 грн., що відповідає розміру оціненої у встановленому Законом порядку шкоди. А відтак, Страхова компанія виконала свої зобов`язання у повному обсязі.

Однак, сума страхового відшкодування у розмірі 10546,47 грн фактично не покриває завданих Апелянту матеріальних збитків.

Так, відповідно до Рахунку-фактури №СФ-0000001 від 09 січня 2020 року, пред`явленого позивачу ТОВ «Авто-Стейт», фактична вартість усунення наслідків ДТП становить 31784,40 грн.

Тобто, задля здійснення ремонту свого транспортного засобу та усунення наслідків після ДТП, апелянт був вимушений скористатися власними грошовими коштами у розмірі 21237,93 грн., що у свою чергу є різницею між фактичним розміром завданої шкоди та розміром суми страхового відшкодування.

Просив, скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданих збитків у розмірі 21237,93 грн. Вирішити питання про судові витрати.

16 березня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло заперечення ОСОБА_2 , в якому він зазначив, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 не підтримує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_2 , 27 вересня 2019 року о 20 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Саксаганського, 35, не впевнився у безпечності рухаючись заднім ходом та здійснив зіткнення із автомобілем «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та завдало матеріальних збитків, чим порушив п.п. 2.3.б, 10.9 Правил дорожнього руху.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року, у справі №752/21054/19, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Постанова судді оскаржена не була та вступила в законну силу.

На виконання вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «АСКА».

30 вересня 2019 року ОСОБА_3 до Страхової компанії було направлено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілого вих. №7379.

01 жовтня 2019 року, суб`єктом оціночної діяльності, ФОП ОСОБА_4 , на замовлення Страхової компанії, було здійснено оцінку вартості матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику КТЗ «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , про що складено відповідний Звіт №04С/10/19.

Відповідно до Звіту №04С/10/19 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту складає 10546,47 грн.

Страховик здійснив позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 10546,47 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7104 від 10 лютого 2020 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не є у цій справі належним відповідачем, так як саме із страховиком позивач не зміг прийти до згоди щодо розміру страхового відшкодування. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач не оскаржував страхову виплату в ПрАТ «Українська страхова компанія «АСКА».

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

По справі встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «АСКА».

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вимога до відповідача була пред`явлена у межах відповідальності його страховика, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба