Справа № 932/7410/21
Провадження № 2/932/4307/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3442,00 грн. на місяць, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2021 року і до досягнення дочкою повноліття.

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.09.2006 року. Від спільного життя мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними не розірваний, але фактично як чоловік та жінка вони не проживають з січня 2021 року, сумісного господарства не ведуть, не підтримують нормальних шлюбних відносин. Дочка перебуває на її утриманні, відповідач в утриманні дочки участі не приймає, посилаючись на те, що він офіційно не працевлаштований. Відповідач є працездатною та здоровою людиною, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам не проводяться, інших неповнолітніх дітей не має, така поведінка чоловіка є причиною звернутись до суду із позовом про стягнення з нього аліментів.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 13.09.2021 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03.11.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що разом із позивачкою та дочкою проживають в квартирі його батьків разом із самими батьками. Він, як чоловік та син піклується про свою родину, сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, одяг, ліки, матеріально забезпечує родину. Позивачка ніколи не приймала участі у забезпеченні родини, лише у вересні він купив одяг для доньки на суму 1800 грн., що підтверджується квитанціями. Також зазначив, що він ніколи не відмовлявся утримувати дочку і завжди нею піклується, проте він має нерегулярний дохід, оскільки офіційно не працевлаштований. Крім того, у нього на утриманні перебувають його батьки-пенсіонери. Наголошує на тому, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1255 грн. щомісяця.

10.11.2021 року до суду надійшла позовна заява позивача, яка є доповненням до позовної заяви у зв`язку із відзивом відповідача.

16.11.2021 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в якому відповідач підтримав свої доводи, викладені ним у відзиві на позов.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що 23.09.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 23.09.2006 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №820.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 24.04.2007 року серії НОМЕР_2 , актовий запис № 431.

За твердженням позивача сторони як чоловік та жінка не проживають з січня 2021 року, сумісного господарства не ведуть, не підтримують нормальних шлюбних відносин, відповідач в утриманні дочки участі не приймає. Відповідач у відзиві на позов на в запереченнях посилається на те, що він піклується про родину та дитину, купує продукти харчування, одяг дитині та ліки, сплачує за комунальні послуги.

Суд вважає, що відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які, за наявності, суд відповідно до приписів ч. 1 статті 182 СК України повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, зважаючи на обставини, вказані відповідачем у відзиві на позов.

Судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний та мінливий дохід, за станом здоров`я не має перешкод в наданні матеріальної допомоги на утримання дитини, що ним не спростовано. Судом також встановлено, що відповідачем матеріальна допомога на утримання дитини надається не регулярно і його твердження у відзиві на позов про те, що він піклується про родину, дитину шляхом сплати комунальних послуг, періодичного придбання продуктів харчування, одягу дитині, ліків не звільняють його від обов`язку регулярно надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, забезпечуючи гідний рівень життя доньки, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Крім того, будь-яких доказів перебування на утриманні осіб, перелік яких визначений ч.1 ст. 182 СК України, відповідачем суду не надано.

Разом з цим, позивачем не надано доказів на підтвердження спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання доньки у визначеній нею сумі 3442,00 грн. За наявності несення позивачем додаткових витрат на дитину, пов`язаних, зокрема, з розвитком її здібностей, позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що передбачено ст. 185 СК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 років складає з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня має бути- 2510 гривень, з 1 грудня 2618грн. На час розгляду справи вік доньки сторін ОСОБА_4 становить 15 років.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи, що належне утримання дитини є обов`язком для обох батьків, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає достатньою до стягнення з відповідача сумою аліменти в розмірі 2618 грн. щомісячно, що становить встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком 15 років.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково, з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2618 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову 13.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Решта частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з моменту пред`явлення позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 908 грн. 00 коп. судового збору на користь держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ч. 1 ст. 141, ст. 247, ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2618 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову 13.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева