Провадження №: 4-с/755/300/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді САВЛУК Т.В., при секретарі Бурячек О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць Інни Миколаївни, просили визнати дії державного виконавця незаконним, та зобов`язати державного виконавця зняти арешт з нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на наступне, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, Під час розгляду цивільної справи, 08 лютого 2016 року постановлено ухвалу про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3126 за реєстраційним номером № 34429472. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року затверджено мирову угоду, укладену 23 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З метою належного виконання умов мирової угоди ОСОБА_1 подала заяву разом з ухвалою суду до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 30 вересня 2020 року у відповідь на звернення, державним виконавцем, запропоновано ОСОБА_1 звернутися до відповідного суду щодо виправлення описки у межах виконавчого провадження № 50338579, оскільки арешт на майно накладений на підставі виконавчого листа № 755/2090/16 від 08 лютого 2016 року. Скаржники вважають дії державного виконавця неправомірними та протиправними, оскільки саме державним виконавцем допущено помилку при відкритті виконавчого провадження, а саме не вірно зазначено номер справи, внаслідок чого вони не мають змоги зняти арешт з майна.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд скарги у її відсутність та задовольнити з підстав поданих документів.

Представник заявника - адвокат Лисич Ю.В., в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність та задовольнити з підстав поданих документів.

Представник заінтересованої особи - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, однак подав інформаційний лист та копії постанов виконавчого провадження згідно даних АСВП.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Так, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки правовідносини пов`язані з оскарженням дій державного виконавця за період з 04 березня 2016 року по 01 вересня 2016 року, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції від 24 квітня 1999 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 19, частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, порушено їхні права чи свободи.

Як з`ясовано судом, в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/2095/16-ц, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час розгляду цивільної справи, на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року, накладено арешт на:

- квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3126 за реєстраційним номером № 34429472.

-Депозитний рахунок № НОМЕР_1 відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_2 .

-Депозитний рахунок № НОМЕР_2 відкритий у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_2 .

-Картку № НОМЕР_3 видану Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Виконання судових рішень в усіх видах судочинства є окремою та самостійною стадією провадження. Для цього існує інститут звернення судового рішення до виконання, якщо воно не виконано добровільно. Звернути рішення до виконання - це звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про видачу виконавчого документа. Крім того, в усіх видах судочинства існує інститут судового контролю, суть якого полягає в тому, що органи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, що постановив судове рішення, про його виконання. Законодавство передбачає таку форму судового контролю за виконанням судового рішення, як оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності посадових осіб виконавчої служби.

Державний виконавець - це особа, на яку Законом покладено основну функцію з виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження», що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

04 березня 2016 року Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Мироненко Наталією Михайлівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50338579, на підставі виконавчого листа № 755/2090/16 виданого 08 лютого 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , депозитний рахунок № НОМЕР_4 в ПАТ КБ «Приватбанк», картку № НОМЕР_3 видану ПАТ «УкрСиббанк» на ім`я ОСОБА_2

04 березня 2016 року Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Мироненко Наталією Михайлівною винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

01 вересня 2016 року Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Наталією Михайлівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50338579 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження.

Слід зазначити, що відповідно до п. 3 частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про забезпечення позовних вимог, строк для самостійного виконання рішення боржником не надається.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», в разі, якщо ухвала суду підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документа і невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Під час виконання ухвали суду про вжиття заходів забезпечення суду дотримуються загальних правил виконавчого провадження, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими актами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» , державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку

Відповідно до пункту 4.2.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо опис і арешт майна здійснюється на виконання рішення про забезпечення позову, державний виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання. Відомості про обтяження рухомого майна вносяться державним виконавцем до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Підтвердженням того, що арешт на рухоме майно накладений є витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про реєстрацію обтяження., державна реєстрація обтяжень нерухомого майна здійснюється в Державному реєстрі прав органами державної реєстрації прав на підставі постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. № 703.

Відповідно до цього Порядку для проведення державної реєстрації обтяжень заявник подає органові державної реєстрації прав відповідну заяву. Заява про державну реєстрацію подається щодо кожного об`єкта нерухомого майна окремо.

Таким чином, якщо ухвалою суду про забезпечення позову передбачено накладення арешту на все майно боржника, для накладення цього арешту державний виконавець має сформувати або витребувати з органу державної реєстрації прав інформаційну довідку з Державного реєстру прав щодо суб`єкта боржника, яка містить відомості про усі об`єкти нерухомості, що належать йому на праві власності після чого подати заяви про державну реєстрацію обтяжень щодо кожного об`єкта нерухомого майна окремо. Така позиція викладена в листі Міністерства юстиції України № 1316-0-331/6.1.

Такий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року: «Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

Як з`ясовано судом, Головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Наталією Михайлівною невідкладно розпочато примусове виконання виконавчого листа № 755/2090/16 виданого 08 лютого 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про вжиття заходів забезпечення суду з дотриманням загальних правил виконавчого провадження, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та іншими актами, що в подальшому в зв`язку з виконанням виконавчого листа суду в повному обсязі винесено постанову від 01 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №50338579, на підставі п. 8 ч. 1 ст 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», таким чином, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець діяв в межах повноважень Закону України «Про виконавче провадження», не порушуючи у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів осіб у виконавчому провадженні.

За змістом положень ст 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

23 червня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди, укладеної 23 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Провадження по цивільній справі № 755/2095/16-ц (провадження № 2/755/1623/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя закрито.

Скасувано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року у цивільній справі № 755/2095/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3126 за реєстраційним номером № 34429472; депозитного рахунку № НОМЕР_1 відкритого у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_2 та депозитного рахунку № НОМЕР_2 відкритого у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_2 .

Питання скасування заходів забезпечення позову вирішено судом при затвердження мирової угоди з дотриманням вимог ч. 9 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, 30 вересня 2020 року Дніпровським районним відділом Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) розглянуто заяву ОСОБА_4 про скасування арешту, запропоновано звернутися до відповідного суду щодо виправлення описки у межах виконавчого провадження №50338579, оскільки арешт майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , накладений на підставі виконавчого листа № 755/2090/16 виданий 08 лютого 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено до скарги, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Мироненко Наталії Михайлівни з примусового виконання виконавчого листа № 755/2090/2016 виданого 08 лютого 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва, вчинені в межах її повноважень, відповідно Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, а тому на переконання суду відсутні правові підстави для визнання неправомірними (протиправними) дії державного виконавця, оскільки державним виконавцем закінчено виконавче провадження з примусового виконання ухвали суду при забезпечення позову, яка підлягала негайному виконанню, підстав для відновлення виконавчого провадження після скасування судом заходів забезпечення позову Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, тому державний виконавець не має повноважень здійснювати виконавчі дії після закінчення виконавчого провадження.

Щодо вимог заявлені в частині зобов`язання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , то ці вимоги не підлягають розгляду судом, оскільки питання про скасування заходів забезпечення позову вирішено судом при затвердження мирової угоди від 23 червня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва, з дотриманням вимог ч. 9 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, виконання ухвали суду в цій частині підлягає виконанню зобов`язаною стороною визначеною судом

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України)

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволено, виходячи із обраного скаржниками способу захисту.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1 , 2, 19, 22, 32, 74 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, статтями 157 ,158, 260, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: