№ 336/3229/20
№ 2/336/230/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Жупанової І.Б.

секретаря судового засідання Палубінської К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання спільних дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на свою користь, в твердій грошовій сумі, в розмірі 20000 грн. на кожну дитину, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2006 року між позивачем та відповідачем були фактичні шлюбні відносини. З 2015 року було укладено шлюб, який зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управляння юстиції №709. У подружжя народилось двоє спільних дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі діти проживають з позивачем.

З жовтня 2018 року стосунки між подружжям зіпсувались, після чого рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 01 жовтня 2019 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано.

З липня 2019 року, батько дітей, ОСОБА_2 відмовляється утримувати дітей, які постійно потребують харчування, придбання предметів одягу, канцелярського приладдя, книжок та інших речей, необхідних для їх розвитку.

Всі витрати по забезпеченню розвитку дітей повністю лягають на позивача, але грошей не вистачає у повній мірі для задоволення потреб дітей. ОСОБА_2 самостійно зголосився виплачувати аліменти в сумі 34 000 грн. на дітей та на позивача, так як остання перебувала у декретній відпустці.

З квітня місяця 2019 року ОСОБА_2 припинив спілкування з позивачем, не відповідав на повідомлення в менеседжері, скайпі, телеграмі, вайбері, та не відповідав на її телефонні дзвінки. У червні місяці оголосив свій намір остаточно розлучитися, під час цієї розмови знову озвученні батьківські зобов`язання, які він бере на себе. Аліменти зменшилися до суми 20000 грн.. У липні 2019 року відповідач заплатив аліменти останній раз в розмірі 20000 грн.

З жовтня місяця 2019 року позивач самостійно утримує дітей, а також виконує всю репродуктивну працю по догляду за ними: побут (готування їжі, закупівлі, прибирання, прання і тд.), лікування (обоє дітей потребують періодичного довгострокового лікування у невропатолога, де курс прийому ліків становить до двох місяців, що вимагає постійного контролю,) освіта та розвиток, допомога у виконанні домашніх завдань, відвідування гуртків та репетиторів, емоційне обслуговування (поведінку батька після розлучення діти сприймали травматично, мали розлади сну та емоційну нестабільність) організація свят та розваг, дозвілля тощо.

Також зазначила, що позивач самостійно утримує свою старшу доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 батько якої позбавлений батьківських прав відносно неї, яка є студенткою ОСОБА_7 , і також потребує опіки позивача та має право на матеріальну допомогу від батьків до закінчення навчання.

У 2013 році Міжнародна конференція з питань трудової статистики визначила нове тлумачення поняття «праця», яке включає як оплачувану, так і неоплачувану діяльність, зокрема і піклування про членів сім`ї, які самі про себе не можуть потурбуватися, і догляд за якими не можливо відкласти на потім, як наприклад не можливо відкласти лікування кашлю у дитини на місяць.

Неоплачувана доглядова праця позивача стосовно дітей включає в себе догляд за дітьми, приготування їжі, прибирання, прання та прасування, закупівля продуктів та одягу, допомога по навчанню, організація дозвілля, лікування.

Зазначає, що при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному розмірі позивачем забезпечується рівність при несенні обов`язку утримання їх спільних дітей.

Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає він може сплачувати такий розмір аліментів.

До сьогодні відповідач відмовляється у добровільному порядку виконувати свої батьківські обов`язки, чим порушує права своїх малолітніх дітей на турботу та опіку від батька. Так як всі витрати по забезпеченню та розвитку дітей лягають на позивача, у дітей знизився рівень життя, порівняно з тим, як було до розлучення, а вони не повинні ставати заручниками непорозумінь між батьками. Тому позивач змушена звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

Утримання дитини є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 року відкрито провадження у зазначеній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від представника відповідача, що діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву, висловив свої заперечення проти поданого позову, оскільки вважає поданий позов необґрунтованим та таким, що не підлягає повному задоволенню.

У своєму відзиві вказує, що твердження позивача про те, що з липня 2019 року ОСОБА_2 відмовляється утримувати своїх дітей та те, що ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку виконувати свої батьківські обов`язки відносно дітей, не приймає участі у їх житті та розвитку, не відповідають дійсності. Навіть після того як сторони почали жити окремо, ОСОБА_2 не переставав бачитися з дітьми приймати участь у їх вихованні та утриманні. Зустрічі із дітьми відбувалися кілька разів на тиждень, вечорами та у вихідні дні, що підтверджено відповідними фотографіями та відео. З серпня 2019 року по жовтень 2019 року діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , проживали разом з ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_9 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .Діти були доглянуті, ситі та одягнені, вони отримували всю необхідну турботу і догляд. ОСОБА_2 ніколи не відмовлявся турбуватися про своїх дітей, в межах своїх можливостей надавав їм грошову допомогу. ОСОБА_2 дійсно були наперед сплачені аліменти на утримання дітей у розмірі 20000 гривень, про що зазначає ОСОБА_1 . Ця сума грошей була заощадженнями його померлого батька - ОСОБА_10 та його матері - ОСОБА_9 , які ОСОБА_2 для забезпечення інтересів свої дітей взяв у своєї матері.

У відзиві зазначає, що абсолютно неправдивим є твердження позивача, що ОСОБА_2 «самостійно зголосився виплачувати аліменти в сумі 34000 гривень», насамперед з огляду на його доходи, він не мав реальної можливості сплачувати такі гроші. Позивачем окрім необґрунтованих слів не надано жодних доказів, на підтвердження своєї позиції.

Звертає увагу суду, на те що ОСОБА_2 є приватним підприємцем та є платником єдиного податку третьої групи. На запит щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків в електронному вигляді від 15.10.2020 року було отримано відомості про доходи отримані ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2018 року по 3 квартал 2020 року відповідно до яких, відповідач отримав загальний дохід 92612,13 гривні. Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 «самостійно зголосився виплачувати аліменти в сумі 34000 гривень» є абсурдними. Вона прекрасно знає про рівень його доходів.

Аліменти у розмірі 20000 гривень дійсно була остання сума грошей на дітей, які ОСОБА_1 погодилася прийняла від ОСОБА_2 без будь-яких умов та сварок. Після чого він неодноразово намагався вирішити з нею питання щодо подальшого утримання дітей, намагався домовитися про адекватні суми аліментів та порядок їх перерахування дітям.

На теперішній час вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 20000 гривень на кожну дитину, починаючи з моменту звернення до суду з цією заявою і до досягнення дітьми повноліття є взагалі безпідставною та необґрунтованою.

Доданий ОСОБА_1 до її позову «перелік витрат» є абсурдним та нічим непідтвердженим.

ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що саме у разі стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 40000 гривень буде «забезпечена наша рівність при несенні обов`язку утримання спільних дітей». При цьому ОСОБА_1 не надає до суду квитанції, що вона витрачає кожного місяця на утримання дітей по 40000 гривень, щоб підтвердити рівність у забезпеченні дітей.

Визначаючи такий необґрунтований розмір аліментів, які ОСОБА_2 не має можливості сплачувати, ОСОБА_1 бажає покращити свій матеріальний стан та матеріальний стан своєї доньки від першого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Визначаючи розмір аліментів, які належить стягувати з відповідача, позивачем в достатній мірі не обґрунтований розмір тієї суми, про щомісячне стягнення якої вона просить, отже сторона захисту вважає справедливим та достатнім просити суд задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на утримання дітей по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з урахування вимог чинного законодавства має наступний вираз у твердій грошовій сумі, а саме на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнути аліменти у розмірі 1159 гривень, а на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути аліменти у розмірі 929,5 гривень.

Позивачем 26.10.2020 року було надано відповідь на відзив на позовну заяву в якій заперечує проти вказаних у відзиві доводів відповідача.

Стосовно вказаних ОСОБА_2 прибутків за останні три роки зазначає, що був куплений будинок, в якому був зроблений дорогий вартісний ремонт. Також у вказаний період ОСОБА_2 , оплатив донці позивача від першого шлюбу дороговартісні курси водіння, незважаючи на те, що вони не проживали вже разом, оплачував їй репетиторів для підготовки до ЗНО, а також утримував до листопада 2019 року включно, пересилаючи їй гроші на картку. ОСОБА_2 також оплатив відпочинок на морі в липні 2019 року протягом 10 днів спільній доньці. Оплатив дві подорожі спільній донці - одну у Полтаву з 26.10.19 року по 28.10.19 року, іншу - на Буковину з 25.12.19 року по 30.12.19 року. Також придбав дитині лижний одяг для поїздки. До літа 2019 року відповідач оплачував комунальні послуги трикімнатної квартири, в якій проживала позивач з дітьми.

Твердження відповідача про бажання за рахунок необґрунтованого розміру аліментів покращити своє та доньки від першого шлюбу матеріальне становище вважає надуманим.

На думку позивача названий розмір аліментів відповідає особистому, фінансовому, побутовому її вкладу в піклування про дітей. Батьком дітей повинен бути зроблений аналогічний внесок.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання спільних дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі 20000 (двадцяти тисяч) грн. на обох дітей, починаючи з моменту звернення до суду з цією заявою і до досягнення дитиною повноліття, на кожну дитину.

11.11.2020 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в якій вказав, що з приводу фінансового та майнового стану ОСОБА_2 сторона позивача перекручує обставини, ставлячи питання про придбання будинку, дитячих подорожей та інших витрат. ОСОБА_1 добре обізнана, що добробут у її родині було досягнуто за фінансової підтримки та допомоги батьків ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 27.11.2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України гр. ОСОБА_2 а також з АТ КБ «ПриватБанк» відомості щодо наявності та стану рахунків ОСОБА_2 за період 2018-2020 роках та інформацію щодо договорів про зберігання цінностей або надання йому в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_8 та витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України ОСОБА_1 , а також з АТ КБ «ПриватБанк» та AT «Ощадбанк» відомості щодо наявності та стану рахунків ОСОБА_1 , руху коштів та операцій на цих рахунках за період 2018-2020 роках та інформацію щодо договорів про зберігання цінностей або надання йому в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, просить задовольнити позов частково. Стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1200 грн., а на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн..

Керуючись ч.1 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів, за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами визнавався та не заперечувався, факт перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбних відносинах. Відтак ці обставини відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 22.02.2017 року, серія НОМЕР_1 , а також ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження повторно виданим Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 12.06.2018 року, серія НОМЕР_2 .

Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 року.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що добровільної згоди з приводу матеріального утримання дітей між ними не досягнуто.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановлено наступний прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у таких розмірах: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня -1921 гривня, а також було встановлено наступний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у таких розмірах: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Також, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, погодився сплачувати аліменти на користь позивача на утримання спільних дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1200 грн. та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів відповідач вважає таким, що відповідає засадам розумності та справедливості. Визначений позивачем розмір аліментів в сумі 20000 грн. на кожну дитину, відповідач вважає завищеним та не підтвердженим жодним доказом. При цьому, відповідач виконує свої обов`язки по утриманню дитини.

Судом встановлено, що відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у період з 1 кварталу 2018 року по 3 кварталу 2020 року зараховано 92612,13 загального доходу.

Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В. 08.05.2018 року за р.№ 1225, укладеного між ОСОБА_11 (продавець) та ОСОБА_1 (покупцем), ОСОБА_11 передає у власність (продає), а покупець ОСОБА_1 приймає в особисту приватну власність (купує) житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 6.5 договору, покупка здійснена за згоди чоловіка покупця ОСОБА_2 ..

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.11.2020 року щодо перевірки по базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відповідач протягом 2017-2020 років неодноразово перетинав державний кордон України, з метою відвідування країн Європи та інших країн з курортно-туристичною інфраструктурою.

Відповідно до Довідки станом на 16.12.2020 року наданою АТ КБ «ПриватБанк» у ОСОБА_2 з 17.05.2014 року по 02.03.2016 року було відкрито декілька депозитних рахунків, але станом на 16.12.2020 року залишок по рахункам нульовий.

Окрім того, відповідно до наданих АТ КБ «ПриватБанк» виписок по рахункам ОСОБА_2 у період з 01.01.2018 по 17.12.2020 рік, ОСОБА_2 неодноразово, періодично здійснював перекази особових коштів, отримувачем яких були позивач ОСОБА_1 , донька позивача ОСОБА_6 а також спільна донька позивача з відповідачем ОСОБА_4 , а також здійснював сплату комунальних платежів за квартиру, за адресою АДРЕСА_1 , в якій проживає позивач з дітьми. (а.с.106-155 т.1).

Крім того, відповідно до наданих АТ КБ «ПриватБанк» виписок по рахункам ОСОБА_1 у період з 01.01.2018 по 31.12.2020 рік, позивач неодноразова, регулярні отримувала перекази від ОСОБА_2 (а.с.180-250 т.1; а.с. 1-14 т.2).

Також, судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року по справі 336/3269/20, пр.2/336/235/2021 затверджено мирову угоду, укладену 13.04.2021 між ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Відповідно до умови 11 даної Мирової угоди, ОСОБА_2 та ОСОБА_13 засвідчують, що житловий будинок АДРЕСА_2 переходить з власності ОСОБА_1 у власність ОСОБА_2 в рамках даної Мирової угоди з метою подальшого використання цього об`єкта нерухомості при укладанні договору про припинення права на аліменти для дітей у зв`язку з передачею права власності на житловий будинок, відповідно до ст. 190 Сімейного кодексу України, який укладатиметься та нотаріально посвідчуватиметься за участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом часу, мінімально необхідного для вчинення цих дій, після затвердження цієї Мирової угоди судом. Оплата всіх витрат, пов`язаних з нотаріальним посвідченням відповідного договору при цьому здійснюватиметься батьком дітей ОСОБА_2 .

Інші докази, надані позивачем на підтвердження витрат, суд не приймає, оскільки вони не відповідають основним положенням про докази, не є належними та допустимими. Так, згідно з ч.3 ст. 77 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, а відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не приймає низку чеків на придбання лікарських препаратів, сплати за управління будинку ОСББ «Чарівна 155», чеки без зазначення товару чи послуг, які містяться у справі, оскільки вони не підтверджують належним чином розміру витрат, понесених позивачем, не доводять їх здійснення саме на придбання ліків дітям ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до призначень лікарів, та забезпечення саме їх потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатним, відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову про стягнення аліментів.

При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків.

При цьому, судом встановлено, що відповідач приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітніх дітей сторін, з врахуванням: віку дітей, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх малолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 20000 грн. щомісячно, на кожну дитину є завищеним.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_13 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1200 грн., а на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини.

Визначаючи вказаний вище розмір аліментів в твердій грошовій сумі, суд враховує також ту обставину, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, лежить на обох батьках. Судом також враховується відсутність будь-яких доказів та обґрунтування позовних вимог позивачем з приводу необхідності стягнення аліментів в сумі 20000 грн. на кожну дитину, зокрема жодного розрахунку витрат позивача на утримання дитини в розмірі, про який зазначає позивач суду не надано протягом всього часу розгляду справи.

Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. та 1200 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні неповнолітніх дітей є важливою.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на лікування або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України.

Судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 80, 84, 180, 181, 182, 183, 184, 191 СК України, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.06.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.06.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: І.Б. Жупанова