Справа № 265/6726/20
Провадження № 2-п/265/16/21
У Х В А Л А

21 квітня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за участі представника заявника адвоката Гасанова Р. А.,

заявника ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2021 року, ухваленим за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,заявлені позовні вимоги судом були задоволені в повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики № 1 від 14 грудня 2017 року боргу з позики в сумі 1 758 000 грн., боргу з відсотків в сумі 9079 грн., боргу з трьох відсотки річних в сумі 145504,60 грн., боргу з інфляційних втрат в сумі 274160,10 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 10510 грн.

31 березня 2021 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 , адвоката Гасанова Р. А., про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2021 року, обґрунтовуючи подану заяву тим, що про заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 лютого 2021 року відповідач дізнався після здійснення його представником моніторингу інформації в мережі Інтернет, оскільки копію такого заочного судового рішення він не отримував. Також відповідач був позбавлений інформації про дату, час і місце розгляду своєї справи, тому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення ним не пропущено. Додавав, що відповідач не отримував ані копії позовної заяви, ані доданих до неї документів та не був обізнаний про час та місце розгляду справи, незважаючи на наявність контакту із ним у позивача. Отже, відповідач не міг надати до суду відзив на позов та відповідні докази безпідставності позовної заяви по справі № 265/6726/20. Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 , вказував, що ОСОБА_2 у 2015 році було укладено шлюб з ОСОБА_4 , яка познайомила його з ОСОБА_5 , дружина якого, ОСОБА_6 , є донькою позивача, ОСОБА_3 . На початку 2017 р. ОСОБА_2 познайомив ОСОБА_5 зі ОСОБА_7 , який запропонував йому зайнятись спільною справою, виступивши інвестором, на що ОСОБА_5 погодився. В подальшому ОСОБА_5 брав кошти на бізнес у позивача для ОСОБА_7 . Однак у середині 2017 року даний бізнес перестав працювати, а ОСОБА_5 не вдалося повернути частину коштів, після чого у нього почалися розлади із ОСОБА_3 , внаслідок чого ОСОБА_5 попросив ОСОБА_2 скласти розписку. Так відповідач 14 грудня 2017 року на прохання ОСОБА_5 написав розписку, в якій вказав суму, яку ОСОБА_5 вклав у бізнес. Однак, грошові кошти ОСОБА_2 позивачем не передавались. При цьому після складання розписки ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_5 здійснювались виплати ОСОБА_3 , внаслідок яких залишок боргу в ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 на сьогодні складає 3000 доларів США. Вказував, що відповідачем боргова розписка була складена на прохання третьої особи, що підтверджується показаннями ОСОБА_5 , тому не була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею. Також не відбувалось й реального отримання грошових коштів відповідачем, тому у ОСОБА_2 права власності на такі кошти не виникло, а тому вказана розписка не має юридичної сили. Також звертав увагу на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 8 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц, від 22 серпня 2019 року по справі № 369/3340/16-ц, від 4 березня 2020 року по справі № 632/2209/16. На підставі переліченого просив суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 лютого 2021 року по справі № 265/6726/20, скасувати його та призначити розгляд справи у загальному провадженні.

Представник заявника, адвокат Гасанов Р. А., підтримуючи доводи, викладені ним у заяві про перегляд заочного рішення від 11 лютого 2021 року, просив суд скасувати вказане рішення, призначивши справу до судового розгляду. Додатково вказував, що у діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки шахрайських дій, оскільки він фактично отримавши кошти від ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу, вирішив незаконним шляхом заволодіти майном ОСОБА_2 , який не отримував від позивача жодних грошових коштів. Натомість, вказував, що наразі відсутнє відкрите кримінальне провадження за даним фактом, оскільки проводяться відповідні експертизи для підтвердження ознак шахрайських дій з боку ОСОБА_3 .

Заявник, ОСОБА_2 , в судовому засіданні, підтримуючи доводи адвоката Гасанова Р. А., зазначав, що він мешкає в м. Києві, про що добре було відомо позивачу, який свідомо подав позов до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя для позбавлення права на відповідь відповідача. Підтвердив доводи, викладені у заяві свого представника, ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення від 11 лютого 2021 року, та зазначив, що він дійсно на прохання ОСОБА_5 передавав кошти ОСОБА_3 в рахунок боргу. Натомість, стверджував, що він не мав та не має жодних зобов`язань перед позивачем, бо лише допомагав ОСОБА_5 у поверненні боргу ОСОБА_3 . Просив суд задовольнити заяву та скасувати заочне рішення від 11 лютого 2021 року.

Зацікавлена особа, ОСОБА_3 , до судового засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце про розгляду справи належним чином.

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 287 ЦПК неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Таким чином суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_3 та, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 11 лютого 2021 року по справі № 265/6726/20 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 284 ЦПК заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. При цьому учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_2 , адвокат Гасанов Р. А., отримав копію заочного рішення суду від 11 лютого 2021 року по справі № 265/6726/20 поштою 23 березня 2021 року, тому згідно із наведеними нормами цивільно-процесуального законодавства відповідач має право на поновлення пропущеного строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення, оскільки адвокатом Гасановим Р. А. було подано таку заяву в інтересах ОСОБА_2 до суду поштою 29 березня 2021 року, тобто протягом двадцятиденного строку з дня вручення стороні відповідача повного тексту заочного рішення.

Крім того суд зазначає, що відповідно до п. 3 Розділу ХІІ ЦПК (в редакції змін від 17 липня 2020 року на підставі Закону України від 18 червня 2020 року) під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, зважаючи на наведені судом норми права та встановлені обставини, вважає можливим поновити заявнику строки для подання заяви про перегляд заочного рішення від 11 лютого 2021 року по справі № 265/6726/20.

На підставі ч. 1 ст. 288 ЦПК заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За ч. 3 ст. 287 ЦПК у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Суд за матеріалами справи встановив, що ОСОБА_2 був повідомлений про час та місце розгляду справи, що був призначений судом по вказаній справі на 23 грудня 2020 року об 10-30 год., на 18 січня 2021 року об 10-30 год. та на 11 лютого 2021 року об 10-00 год., який був повідомлений за останнім відомим суду місцем проживання ОСОБА_2 в м. Луцьку та шляхом оголошення про його виклики на сайті судової влади, бо останнє зареєстроване місце проживання відповідача було по АДРЕСА_1 , а зареєстроване місце проживання відповідача не було відоме суду.

Натомість, зважаючи на те, що ОСОБА_2 повідомлявся відповідно до вимог ЦПК формально, фактично не отримавши ані позовної заяви ОСОБА_3 , ані судових викликів на судовий розгляд справи по суті, то суд дійшов переконання про те, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки, а відповідно й не подав відзив на позовну заяву з поважних причин.

Між тим суд вважає, що докази, на які посилалась сторона відповідача, обґрунтовуючи необхідність переглянути заочне рішення суду від 11 лютого 2021 року, не мають за ч. 1 ст. 288 ЦПК істотне значення для правильного вирішення справи за позовом ОСОБА_3 , з огляду на наступне вмотивування.

Так суд зазначає, що посилання представника відповідача на правові висновки Верховного Суду по справах № 524/4946/16-ц, 369/3340/16-ц та 632/2209/16, не лише не доводять ґрунтовність вимог ОСОБА_2 про необхідність перегляду заочного рішення суду від 11 лютого 2021 року, а, навпаки, лише підтверджують правомірність ухвалення вказаного заочного судового рішення, яке у повній мірі відповідає наведеним по таким справах правовим висновкам.

Зокрема, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2019 року по справі № 369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Суд у цьому сенсі зауважує, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При цьому за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 143/280/17.

Отже, за письмовим договором позики № 1 від 14 грудня 2017 року, укладеним між сторонами по справі, що вбачається з умов такого договору та з доданої до нього письмової розписки ОСОБА_2 , було підтверджено в суді належними доказами передачу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та отримання останнім грошових коштів від позивача у розмірі 1 758 000 грн. в борг із зобов`язанням повернення таких грошових коштів.

Суд також звертає увагу на те, що положення ст. 204 ЦК закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція була висловлена як Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2019 року по справі № 643/13788/15-ц, так й Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року по справі № 2-383/2010.

При цьому щодо доводів адвоката Гасанова Р. А. про необхідність взяти до уваги пояснення ОСОБА_5 , який підтверджує позицію відповідача, суд зазначає, що посилання на свідчення ОСОБА_5 представника відповідача не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином поясненнями сторони та показаннями свідка не можуть доводитись факти виконання зобов`язання за договором позики.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 143/280/17.

Крім цього суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 218 ЦК заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Суд також зазначає, що за змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, що набув чинності, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений такий вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому на підставі змісту п. 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК встановлений вироком, що набув законної сили, факт фальшивості письмових, речових доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у цивільній справі, є підставою для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами.

Отже, за відсутності відкритого кримінального провадження за фактами, повідомленими стороною відповідача, суд позбавлений можливості їх брати до уваги при розгляді заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2021 року.

Також суд не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_2 на фактичне погашення ним боргу в рахунок зобов`язань ОСОБА_5 перед позивачем, оскільки, по-перше, у наданій адвокатом Гасановим Р. А. довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» щодо виписки з карткового рахунку відповідача не вбачається, на виконання яких домовленостей були ОСОБА_2 перераховані грошові кошти, а, по-друге, за умовами укладеного між сторонами договору позики № 1 від 14 грудня 2017 року відповідач повинен був повернути ОСОБА_3 отриману від нього позику одноразово в повному обсязі та у готівковій формі за місцезнаходженням саме позивача.

Отже, суд встановив, що незважаючи на те, що відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, однак за відсутності, доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 288 ЦПК, дійшов висновку про необхідність залишити без задоволення заяву адвоката Гасанова Р. А.

Таким чином суд встановивши, що доводи, наведені адвокатом Гасановим Р. А., на обставини, які заявник вважав такими, що впливатимуть на необхідність перегляду заочного рішення, не знайшли свого підтвердження під час вирішення відповідної заяви в інтересах ОСОБА_2 , то внаслідок цього суд дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення суду 11 лютого 2021 року по справі № 265/6726/20 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 287, 288 ЦПК,

У Х В А Л И В:

Строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2021 року по справі № 265/6726/20 поновити.

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2021 року по справі № 265/6726/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду від 11 лютого 2021 року може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено та підписано 22 квітня 2021 року.

Суддя