Справа № 638/2377/21
Провадження № 2-ві/638/16/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву керівника комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Дзержинського районного суду м.Харкова Щепіхіної В.В. знаходиться вищевказана цивільна справа.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.04.2021 року визнано необґрунтованою заяву керівника комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» від 19.04.2021 року про відвід судді Щепіхіної В.В. та заяву з матеріалами справи передано для розгляду іншому судді, який не входить до складу суду в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

Заява керівника комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» про відвід обґрунтована тим, що суддею Щепіхіною В.В. не вчинено жодних дій для запобігання зловживання процесуальними правами; позивачем не сплачено судовий збір за подання позовної заяви; попередні позови, подані позивачами, іншими суддями повертались; відповідачам не направлено копію ухвали про відкриття провадження, тобто в комплексі зазначені обставини ставлять під сумнів неупередженість судді.

Відповідно до частини восьмої статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу суду визначені ст. 36, 37 ЦПК України.

Суд, вивчивши заяву про відвід судді та матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

22.02.2021 року до Дзержинського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

26.02.2021 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 25.03.2021 року.

Так, відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Разом з тим, нормою ч.11 ст.187 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Тобто, законодавець прямо передбачив випадки залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження по справі, а відтак посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи документів про сплату судового збору передчасні.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного „відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

При цьому, відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, посилання заявника на неодноразове подання позовних заяв жодним чином не свідчить про упередженість судді, крім того на час подання позивачами позовної заяви за №638/16874/20, а саме 04.12.2020 року, суддя Щепіхіна В.В. взагалі щє не була призначена на посаду судді та не була зарахована до штату Дзержинського районного суду м.Харкова, що є загальнодоступною інформацією.

Щодо посилань заявника на завідоме безпідставне залучення відповідача суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а відтак посилання заявника в цій частині також безпідставні.

Аргументи заявника зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями судді, та є лише його суб`єктивним сприйняттям обставин справи, що в контексті ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу та не свідчить про наявність підстав, передбачених ст. ст. 36, 37 ЦПК України.

Будь-яких доказів, які б підтверджували наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді при розгляді даної справи, з матеріалів та доводів заяви про відвід не вбачається.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» («Belukha v. Ukraine», заява № 33949/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) з посиланням на свою усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно суб`єктивного критерію особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50).

Враховуючи викладене, передбачені ст. 36 ЦПК України підстави для відводу відсутні, а відтак заява про відвід необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив :

В задоволенні заяви керівника комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , комунального закладу «Харківський фізико-математичний ліцей №27» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Справу повернути до визначеного складу суду для продовження розгляду.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Є.В.Невеніцин