Справа № 569/8462/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Гожа Г.В.,

з участю: представників позивача ОСОБА_1 , Пахолюк В.

відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі (далі позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що в період роботи на посаді голови Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі ОСОБА_2 безпідставно звільнено працівника Фонду головного спеціаліста з кредитно-договірних та фінансово-економічних питань ОСОБА_4 . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.02.2019р., частково скасованим Рівненським апеляційним судом, стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 85 924,96 грн., сплачений ОСОБА_5 судовий збір в сумі 5 638,40 грн., враховано витрати по виконавчому провадженню в сумі 6417,0 грн. кошти в сумі 6417,0 грн та в сумі 94732,21 грн., були списані з рахунку Фонду.

Крім того, позивач зазначає, що в травні 2019 року ОСОБА_4 повторно звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Фонду про визнання незаконним дій керівника щодо неправомірного її звільнення на підставі п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків) та невидачі трудової книжки, розрахункових, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.07.2019 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , визнано незаконним та скасовано наказ № 25-к від 25.03.2019 Фонду «Про звільнення ОСОБА_4 », стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_4 : компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7 188,40 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 41 497,85 грн., судовий збір у розмірі 2 305 гривень. Кошти на загальну суму 63 151,73 грн. були списані 04.10.2019 з поточного рахунку Фонду АТ «Укрсиббанк».

Тому, позивач вважає що внаслідок порушення головою Фонду ОСОБА_2 вимог Кодексу законів про працю України - ОСОБА_4 звільнено незаконно, що підтверджується рішеннями судів та виконавчою службою при примусовому виконанні рішень, стягнуто в примусовому порядку кошти з Фонду на суму 164 300,94 грн. Позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 157883,95 грн.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали простили його задовільнити.

Відповідач та представник відповідача просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача також пояснив, що докази які подав позивач є неналежними, оскільки вони не засвідчені в установленому законом порядку.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно якого він заперечує проти позову та зазначає що відповідач під час трудової діяльності, як керівник позивача діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень та керуючись вимогами чинного законодавства України, його поведінка та дії жодним рішенням не визнанні протиправними та /або незаконними, оскільки судовими рішеннями скасовано лише окремі документи. Вважає що відсутній склад збитків та посилається на норми Цивільного кодексу України, якими передбачено порядок відшкодування збитків. Відповідач стверджує, що позивачем не надано жодного доказу протиправної поведінки відповідача, протиправного наслідку такої поведінки, причинно-наслідкового зв`язку саме протиправної поведінки та наслідків такої поведінки відповідача, а також вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, а відтак просить відмовити в позові у повному обсязі.

Позивачем було подано відповідь на відзив, де викладенні заперечення проти тверджень та доводів зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву, та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено що згідно контракту №256/01-2015 від 08.07.2015р. ОСОБА_2 призначено на посаду голови Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. Контракт укладений між Рівненською обласною державною адміністрацією в особі в.о. голови облдержадміністрації ОСОБА_6 іменованого як Засновник та ОСОБА_2 . Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації №103 від 24.10.2019р. ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, за вчинення прогулу.

У період виконання обовязків ОСОБА_2 на посаді голови Фонду ним було видано та підписано наказ № 10-К від 21.05.2018р., про звільнення ОСОБА_4 , який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.02.2019р., частково скасованим Рівненським апеляційним судом, стягнуто з Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 85 924,96 грн., сплачений ОСОБА_5 судовий збір в сумі 5 638,40 грн. На виконання рішення суду, Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було відкрито виконавче провадження, згідно постанов від 15.07.2019р. та від 17.07.2019р., а також було винесено постанови про арешт коштів Фонду від 12.08.2019р. та від 23.08.2019р. і враховано витрати по виконавчому провадженню в сумі 6 417,0 грн. 02.10.2019р. та 04.10.2019р. кошти в сумі 6 417,0 грн та в сумі 94 732,21 грн., були списані в рахунку Фонду, що підтверджується платіжними дорученнями доданими до матеріалів справи.

Крім того, ОСОБА_2 в період трудової діяльності було видано та підписано наказ №25-К від 26.03.2019р. про звільнення з роботи ОСОБА_4 . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.07.2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та визнано незаконними та скасовано наказ № 25-к від 25.03.2019 Фонду «Про звільнення ОСОБА_4 », стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_4 : компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7 188,40 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 41 497,85 грн., судовий збір у розмірі 2 305 гривень. 06.09.2019 головним державним виконавцем Мельником В.В. накладено арешт на грошові кошти Фонду при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/5772/19, виданого 05.09.2019 Рівненським міським судом Рівненської області в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в розмірі 8122,08 грн., 45 862,39 та 2750,26 гривень. Кошти на загальну суму 63 151,73 грн. списано 04.10.2019 з поточного рахунку Фонду АТ «Укрсиббанк» № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжним дорученням доданим до матеріалів справи.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом.

На підставі ст. 237 КЗпП України суд покладає па службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Статтею 130 КЗпП України, передбачені загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівника, а саме: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками», п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на час звільнення ОСОБА_4 займав посаду голови Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та саме ним було видано накази про звільнення ОСОБА_4 , які було скасовано судом.

Представник позивача зазначає, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної Рівненському обласному фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, у зв`язку з проведеними виплатами незаконно звільненому працівнику, покладається на голову Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, який підписав накази про звільнення ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Під час дослідження доказів в судовому засіданні, було встановлено, що згідно доданого до матеріалів справи статуту Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, затвердженого Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації, слідує, що Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, створений на виконання Указу Президента України від 27.03.1998 № 222/98 «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.1997 № 376 «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 26.05.1997 № 305 «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Засновником Фонду є Рівненська обласна державна адміністрація. Фонд є одержувачем бюджетних коштів, які спрямовуються для досягнення мети, визначеної Паспортами бюджетних програм. Відповідно до п.3 Статуту Фонд є державною, спеціалізованою, кредитно-фінансовою, господарською, неприбутковою організацією.

Згідно п.5 Контракту, доданого до матеріалів справи, укладеного з відповідачем, зазначено, що Керівник фонду підзвітний Засновнику в межах встановлених законодавством, статутом Фонду та контрактом.

Відтак, зважаючи на те, що ч. 4 ст. 136 КЗпП України, передбачено,що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, яким відповідно до статуту Рівненського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, для Фонду є Рівненська обласна державна адміністрація.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, виключне право пред`явлення позову за вказаних підстав в розумінні ст. 136 КЗпП України має Рівненська обласна державна адміністрація, а не Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності встановлені цивільним процесуальним законом, суд позбавлений можливості формувати коло учасників судового розгляду з власної ініціативи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач Рівненський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, адреса: 33028. м. Рівне, вул. Словацького, 1 (оф.108-110), Код .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 . ідент. код НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 12 квітня 2021 року.

Суддя С.П. Харечко