Ухвала

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 515/1843/19

провадження № 61-6571ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов`язання здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій просив визнати неправомірним підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за період з 01 вересня 2014 року до 29 травня 2019 року по кредитному договору без номеру від 21 березня 2012 року та зобов`язати банк здійснити перерахунок відсотків згідно з умовами зазначеного кредитного договору за вказаний період за період з 01 вересня 2014 року до 29 травня 2019 року з процентною ставкою 30,00 % річних.

Позов мотивований тим, що 21 березня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір без номеру на суму 2 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до квітня 2018 року. У зв`язку з виниклою фінансовою неспроможністю він не мав можливості сплачувати кредит із усіма нарахуваннями у повному обсязі щомісячно, у зв`язку з чим виникла заборгованість по кредиту. З цього приводу у червні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з нього кредитної заборгованості у розмірі 15 148,89 грн.

Ухвалою суду від 30 липня 2019 року у справі № 515/1009/19 було відкрито провадження. При ознайомленні з позовом та доданими до нього документами йому стало відомо, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за період з 01 вересня 2014 року з 30 % до 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року збільшив до 43,20 % (тобто на 13,20 %). Вважав, що банком змінено процентну ставку з порушенням умов і порядку, установлених кредитним договором та вимогами законодавства України.

Посилався на те, що банк не дотримався установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника за 7 днів, збільшив розмір процентної ставки до 43,20 % річних з 01 квітня 2015 року, а тому підвищення процентної ставки є неправомірним та просив зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок.

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, позов задоволено.

Визнано неправомірним підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за період з 01 вересня 2014 року до 29 травня 2019 року по кредитному договору без номеру від 21 березня 2012 року.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором без номеру від 21 березня 2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2014 року до 29 травня 2019 року з процентною ставкою 30,00 % річних.

Вирішено питання судових витрат.

16 квітня 2021 року Білоус А. В., який діє від імені АТ КБ «ПриватБанк», за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов`язання здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн). Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року та постанова Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання підвищення процентної ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов`язання здійснити перерахунок відсотків згідно з кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко