КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 372/576/20

провадження № 22-ц/824/5219/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Обухівське»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Обухівське» - Квітіна Руслана Валерійовича

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року у складі судді Зінченка О.М.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання договору оренди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року представник ПрАТ «Обухівське» - Квітін Р.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 30 000 грн та 2 102 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого сторони зобов`язалися після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться у постійному користуванні ПАТ «Обухівське», але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення прав власності на земельну ділянку, укласти договір оренди земельної ділянки.

ПАТ «Обухівське» до дати укладення основного договору, зобов`язувалося виплачувати відповідачу щорічно до 31 грудня винагороду у розмірі 10 000 грн.

У 2018 році позивачем виявлено, що ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0011 внаслідок приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське».

Зазначав, що позивачем направлявся на адресу відповідача проект договору оренди, проте ОСОБА_1 у порушенням п.6 Попереднього договору, основний договір не підписав та не повернув його протягом п`яти днів, тобто ухилився від укладення договору оренди.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач передав земельну ділянку в оренду іншому суб`єкту господарювання - ТОВ «Роза-Л».

З огляду на вказане, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь товариства суму винагороди за 2016-2017 роки у розмірі 20 000 грн та 10 000 грн неустойки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 04 лютого 2021 року представник позивача Квітін Р.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у рішенні суду першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає скасуванню.

Зауважує, що оскільки на дату укладення попереднього договору не виявлялося за можливе встановити строк укладання основного договору, сторони визначили термін виконання попереднього договору вказівкою на подію, яка неминуча має настати, а саме набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку та отримання останнім підтверджуючих документів.

З огляду на вказане, вважає висновки суду щодо визнання попереднього договору неукладеним, помилковими.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що попередній договір укладався сторонами без визначення реального строку виконання і впевненості у реальному настанні правових наслідків, що обумовлені ним.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 13 квітня 2016 року між ПАТ «Обухівське» як орендарем та ОСОБА_1 , як орендодавцем, укладено попередній договір оренди земельної ділянки №346, відповідно до п.1 якого сторони зобов`язуються після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до державних актів: на території Першотравенсьскої сільської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003262; на території Нещерівської сільської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003263: на території Обухівської міської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ 003261, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем ОСОБА_1 документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договір оренди земельної ділянки (далі - Основний договір).

Відповідно до п. 2 зазначеного договору, майбутній орендар ПАТ «Обухівське» до дати укладення Основного договору зобов`язується за цим договором виплачувати майбутньому орендодавцеві ОСОБА_1 , щорічно до 31 грудня винагороду у розмірі 10 000 гривень, з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України. За умовами зазначеного попереднього договору оренди майбутній орендодавець з моменту отримання документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, зобов`язаний протягом п`яти днів надати майбутньому орендареві оригінал та копію документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером та площею. Проект Основного договору готує майбутній орендар та надає майбутньому орендодавцю на ознайомлення а майбутній орендодавець після узгодження умов Основного договору зобов`язаний ознайомитись з проектом основного договору, підписати його та повернути майбутньому орендареві протягом п`яти днів. Сторони домовились і погоджуються, що в разі, якщо одна із сторін ухиляється від укладення Основного договору, то друга сторона має право звернутись до суду з вимогою про укладення Основного договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення Основного Договору повинна відшкодувати іншій стороні прямі збитки завдані простроченням в укладенні Основного договору або його неукладення. У разі порушення однією зі сторін обов`язків, зазначених у п. 1, 2, 4, 6 цього договору, вона сплачує іншій стороні протягом 5 календарних днів штраф в розмірі 10 000 гривень. Умовами попереднього договору передбачено, що після його підписання, майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яка буде отримана у власність, до дати укладення Основного договору.

Згідно наданих позивачем відомостей про нарахування винагороди та квитанцій про їх виплати, ОСОБА_1 за 2016 рік нараховано до виплати 10 000 грн, з яких виплачено 8 050 грн та утримано 1 800 грн ПДФО та 150 грн військового збору; за 2017 рік нараховано до виплати 10 000 грн, з яких виплачено 8 050 грн та утримано 1 800 грн ПДФО та 150 грн військового збору.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 07 березня 2018 року зареєстровано передачу орендодавцем ОСОБА_1 згідно договору оренди в строкове платне володіння та користування ТОВ «Роза-Л» земельної ділянки розміром 3,5454 га, кадастровий номер :06:003:0011, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років від дати державної реєстрації.

10 грудня 2019 року позивачем було направлено відповідачу рекомендованим поштовим відправленням пропозиції щодо укладення основного договору та проект Договору оренди землі, з яким було рекомендовано ознайомитись, підписати та повернути протягом п`яти днів, оскільки згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ним було набуто у власність земельні ділянки, що згідно попереднього договору мають бути передані ПАТ «Обухівське» в оренду. Вказані пропозиції відповідачем було проігноровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 3 ЦК України презюмує свободу договорів разом із рівністю учасників цивільних відносин, а також справедливість, добросовісність та розумність як загальні засади цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

За змістом частини другої статті 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Згідно частини третьої статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтями 13-15 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) установлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом статті 4 вказаного закону орендодавцями земельних ділянок, зокрема, є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Таким чином, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ), або майнові права (ст. 760 ЦК).

Право передання майна у найм (оренду) має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (оренди).

Згідно зі статтею 190 ЦК майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності, зокрема, на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку розміром 3,5454 га, кадастровий номер :06:003:0011, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 07 березня 2018 року.

Таким чином, ОСОБА_1 набув право власності на вказану земельну ділянку пізніше, ніж уклав попередній договір (13 квітня 2016 року).

На підставі викладеного та виходячи з положень ЦК України, Закону України «Про оренду землі» та ЗК України, колегія суддів доходить висновку, що укладаючи 13 квітня 2016 року попередній договір оренди земельної ділянки, ОСОБА_1 , не мав жодних прав власності або користування земельною ділянкою :06:003:0011, а отже і не був уповноважений на укладення такого договору.

Окрім того, у порушення вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі» сторонами попереднього договору не погоджено всі істотні його умови з огляду на те, що попередній договір оренди від 13 квітня 2016 року не містить визначення об`єкту оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди тощо. Тобто з вказаного договору неможливо ідентифікувати яку саме земельну ділянку мали передати в оренду ПрАТ «Обухівське» та на який строк, за яку ціну.

З огляду на викладене, враховуючи те, що станом на час укладення попереднього договору оренди ОСОБА_1 не мав права розпоряджатися земельною ділянкою, а безпосередньо у договорі сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов цього договору, зокрема не визначили об`єкт оренди, строк дії договору, а також строк укладення основного договору, що є обов`язковим при укладенні попередніх договорів відповідно до ЦК України та Закону України «Про оренду землі».

Також, суд першої інстанції вірно зауважив, що попередній договір оренди не є майновим, тобто не передбачає передачу майна, його оплати і т.д., із такого договору виникло єдине загальне для сторін зобов`язання - укладення у майбутньому договору на умовах, що погоджені сторонами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія уважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на відсутність доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Згідно зі статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Обухівське» - Квітіна Руслана Валерійовича- залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик