Ухвала

Іменем України

19 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 2-3/12

провадження № 61-5075ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кишені Володимира Сергійовича на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Бобчука Валентина Васильовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Бобчука В. В., в якому просив суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про арешт майна боржника, постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, які були внесені 16 вересня 2020 року в межах виконавчого провадження № 63061425.

Скаргу обґрунтовував тим, що на підставі виконавчого листа від 10 травня 2012 року № 2-3/12, виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 та Приватного підприємства «БНВ-Електро» на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ Універсал Банк») заборгованості за кредитним договором у розмірі 260 066,62 грн приватним виконавцем 16 вересня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63061425, постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 26 006,66 грн, постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, а також постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних. Проте частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент видачі виконавчого листа, передбачено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік. Згідно з пунктом 5 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з відомостями ВП-спецрозділу у виконавчому провадженні № 52381492 виконавчий лист від 10 травня 2012 року № 2-3/12 пред`являвся до виконання до Могилів-Подільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Могилів-Подільський МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області) у 2016 році. Постановою від 27 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження, а 23 грудня 2016 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, 27 вересня 2016 року перервався строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а новий відлік строку розпочався після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто 23 грудня 2016 року.

Ураховуючи наведене та те, що виконавчий лист від 10 травня 2012 року

№ 2-3/12 міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років, тобто до 24 грудня 2019 року, отже, приватний виконавець був зобов`язаний повернути його без виконання на підставі пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що стягувач звернувся до приватного виконавця у межах строку пред`явлення виконавчого листа від 10 травня 2012 року № 2-3/12 до виконання, а доводів про існування будь-яких інших обставин, які б перешкоджали відкриттю виконавчого провадження, боржник не зазначив.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Кишені В. С. на ухвалу Могилів-Подільського Вінницької області від 16 грудня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було досліджено наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосували норми права.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Встановлено, що 10 травня 2012 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист № 2-3/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ПП «БНВ-Електро» на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 260 066,62 грн.

Відповідно до відомостей ВП-спецрозділу у виконавчому провадженні № 52381492, виконавчий лист від 10 травня 2012 року № 2-3/12 пред`являвся до виконання до Могилів-Подільський МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області у 2016 році. Постановою від 27 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження, а 23 грудня 2016 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

03 жовтня 2019 року до Могилів-Подільський МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області надійшла заява АТ «Універсал Банк» про примусове виконання рішення суду за виконавчим листом від 10 травня 2012 року № 2-3/12.

З листа Могилів-Подільського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Могилів-Подільський МВ ДВС ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький)) від 21 серпня 2020 року № 40157/17.30-20/1 випливає, що виконавчий лист № 2-3/12, виданий Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області 10 травня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» боргу у розмірі 260 066,62 грн, звернуто до виконання до відділу ДВС 03 жовтня 2019 року. Виконавче провадження № АСВП 628406961 відкрито 18 серпня 2020 року.

16 вересня 2020 року постановою Головного державного виконавця Могилів-Подільського МВ ДВС ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) у виконавчому провадженні № 62840961 виконавчий лист від 10 травня 2012 року № 2-3/12 повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Інформаційних довідок з автоматизованої системи виконавчих проваджень від 25 листопада 2020 року № 48308 та № 48309 виконавчий лист від 10 травня 2012 року № 2-3/12 неодноразово повертався стягувачу, зокрема востаннє він був повернутий стягувачу 16 вересня 2020 року.

16 вересня 2020 року за заявою представника стягувача АТ «Універсал Банк» на підставі виконавчого листа від 10 травня 2012 року № 2-3/12 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Бобчуком В. В. відкрито виконавче провадження № 63061425 про примусове виконання рішення суду. Крім того, 16 вересня 2020 року приватним виконавцем у виконавчому провадженні № 63061425 винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про арешт майна боржника, постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час видачі виконавчого листа) виконавчі документи за загальним правилом можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно з пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» чинного з 05 жовтня 2016 року Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого листа від 10 травня 2012 року № 2-3/12 становить три роки.

Також встановлено, що 23 грудня 2016 року цей виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

16 вересня 2020 року виконавчий лист від 10 травня 2012 року № 2-3/12 повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 05 жовтня 2016 року повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що строк пред`явлення виконавчого листа від 10 травня 2012 року № 2-3/12 до виконання закінчується 16 вересня 2023 року, оскільки АТ «Універсал Банк», пред`явивши його виконання 03 жовтня 2019 року, перервало строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки стягувач звернувся до приватного виконавця в межах строку пред`явлення виконавчого листа від 10 травня 2012 року № 2-3/12 до виконання, а доводів про існування будь-яких інших обставин, які б перешкоджали відкриттю виконавчого провадження, боржник не зазначав.

Аргументи касаційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 24 грудня 2019 року, а тому реєстрація виконавчого листа 18 серпня 2020 року за № 12867 та винесення постанови про відкриття у виконавчому провадженні № 48308 здійснене за межами строку встановленого частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення виконавчий лист зданий на пошту чи переданий іншими відповідними засобами зв`язку.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що номер та дата реєстрації вхідної кореспонденції, проставленої самим органом в односторонньому порядку, самі по собі не свідчать про дату звернення із відповідною кореспонденцією скаржником на пошту чи іншого відповідного засобу зв`язку, а лише фіксують факт реєстрації кореспонденції при надходженні до ВДВС.

Отже, Могилів-Подільським міськрайонним ВДВС виконавчий лист отримано саме 03 жовтня 2019 року, а не 18 серпня 2020 року при його реєстрації у ВДВС, як помилково вважає заявник.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кишені В. С. необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норм права у правовідносинах є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кишені Володимира Сергійовича на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Бобчука Валентина Васильовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

С. О. Погрібний

Г. І. Усик