Справа № 306/1739/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» на ухвалу судді Свалявського районного суду від 07 грудня 2020 року (у складі судді Ганчак Л.Ф.) про передачу справи за підсудністю,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «Таскомбанк» (надалі Банк) звернувся до Свалявського районного суду з позовом до ОСОБА_1 у листопаді 2020 р.

Ухвалою судді Свалявського районного суду від 07 грудня 2020 р. позов Банку надіслано для розгляду до Ужгородського міськрайонного суду.

Банк просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Свалявського районного суду. Доводить про порушення норм процесуального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом пред`явленого позову є вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 246,3 м кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить відповідачу на праві власності.

У зв`язку з цим Банк на підставі п.1 ст.30 ЦПК України звернувся саме до Свалявського районного суду.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до інформації щодо місця проживання відповідача такий 24.04.2020 р. був знятий із реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , у АДРЕСА_2 .

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 6).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Як убачається із матеріалів справи, Банком пред`явлено позов до відповідача, предметом якого є звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 246,3 м кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, вказаний спір є спором щодо нерухомого майна та пов`язаний з правом позивача на нього як іпотекодержателя. А відтак позов підсудний Свалявському районному суду, оскільки пред`явлений за місцем знаходження нерухомого майна.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що цей спір не підсудний Свалявському районному суду та передачу справи на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду.

Відповідно до ч.6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких підстав, ухвала Свалявського районного суду від 07 грудня 2020 р. підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.

2.Ухвалу судді Свалявського районного суду від 07 грудня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

4.Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2021 року.

Судді: