Справа № 697/1333/20
Провадження № 2/697/83/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.,

за участю секретаря с/з - Дрянової Н.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Канів, Черкаської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.04.2019 по справі № 697/699/19 задоволено позов ОСОБА_4 про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Крім того рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.05.2020 по справі № 697/77/20 з нього стягуються на користь відповідача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі одна тисяча гривень щомісячно. Позивач вказує на те, що він не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, а саме 1/4 всіх доходів щомісячно. На даний час змінився його сімейний стан, він почав проживати з іншою жінкою, яка має двох неповнолітніх дітей, офіційно не працює, має тимчасові підробітки. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2019 (справа № 697/699/19) та стягнути з нього аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача - адвокат Андріяша Р.П., який діє на підставі ордеру серія ЧК № 167915 від 15.07.2020, у судовому засіданні підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що позивач створив нову родину, де є двоє неповнолітніх дітей, крім того, має тяжкий матеріальний стан, у зв`язку з відсутністю роботи.

Представник відповідача - адвокат Потієнко Т.М., яка діє на підставі ордеру серія ЧК № 137641 від 01.09.2020, у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, з підстав наведених у відзиві.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що строни є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/699/19 від 24.04.2019 стягнуто з позивача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 27 березня 2019 року і до повноліття дитини ( а.с. 5-7).

Крім того, рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.05.2020 (справа № 697/77/20) з позивача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень ( а.с. 7-9).

Представником позивача до матеріалів справи долучено акт проживання осіб в одному помешканні від 23.06.2020, з якого вбачається, що позивач ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 12).

Відповідно до свідоцтв про народження дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_9 , встановлено, що батьком даний осіб є ОСОБА_10 ( а.с. 13,14).

Відповідно до медичної довідки, наданої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що вона перебуває на обліку у лікаря ЗПСМ в КНП «П`ятий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ( а.с. 15) .

На ухвалу суду про витребування доказів по даній справі від 04.11.2020, до суду надійшла інформація з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_11 неодноразово перетинав державний кордон України з 23.07.2019 до 03.07.2020 ( а.с. 66).

Позивач просить задовольнити його вимоги та зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду, вказуючи на те, що у нього змінився сімейний стан, скрутне матеріальне становище та немає офіційного заробітку.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст.180 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналізуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі до суду не надано.

Що ж стосується посилання позивача в якості підстави позову на те, що він утримує нову сім`ю та інших дітей, то суд їх до уваги не приймає, оскільки батьком дітей є інша особа, яка згідно чинного законодавства має обов`язок утримувати своїх дітей.

Крім того під час судового розгляду справи про стягнення з нього аліментів на сина, позивач вимоги про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку визнав.

Посилання позивача на відсутність заробітків спростовується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби про перетин кордону позивачем у період з 23.07.2019 до 03.07.2020.

Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, статтями 11, 27, 104, 105, 110, 111, 112, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий О . М . Льон