КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/5165/2021 Головуючий у І інстанції - Чередніченко Н.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/6604/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Бондар Ірина Михайлівна, Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року вищезазначений позов передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що за загальним правилом відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, статтею 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача.

Зокрема, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч. 12 ст. 28 ЦПК України).

Тобто, позивачеві надано право вибору підсудності справ за місцезнаходженням відповідача або за альтернативною підсудністю за місцем виконання оскарженого виконавчого напису.

Враховуючи, що відповідач знаходиться в Голосіївському районі м. Києва, вважає, що позивачем вірно пред`явлено позов до Голосіївського районного суду м. Києва.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що з даного спору простежується виключна підсудність є неправильним та таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Звертає увагу на те, що у позовній заяві заявлена вимога щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а не щодо наслідків його виконання. Тому у межах позовних вимог не ставиться питання щодо повернення стягнутого майна чи будь-яких інших вимог щодо безпосередньо нерухомості.

Просила, скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у даній справі є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис стосовно нерухомого майна, а тому розгляд справи має здійснюватися місцевим судом за місцезнаходженням майна.

Оскільки майно, яке було звернуто до стягнення за виконавчим написом на території Голосіївського району м. Києва не перебуває, суд першої інстанції вважав, що наявні законні підстави для передачі позову за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва, тобто за місцезнаходженням майна.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині дванадцятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Колегія суддів виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що у межах даної справи розглядається питання щодо нерухомого майна, на яке, згідно з законодавством, може бути здійснено стягнення.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України визначено правило виключної підсудності, згідно з яким позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року (справа №910/10647/18), правила ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відтак, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних із нерухомим майном повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Колегія суддів вважає, що розгляд даної справи має здійснюватися місцевим судом за місцезнаходженням майна, яким є Дарницький районний суд м. Києва.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про передачу справи за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є такими що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року про передачу справи за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києвазалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба