Справа № 653/2155/18
Провадження № 2/653/557/21
РІШЕННЯ

іменем України

12 березня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

заявника ОСОБА_1

представника служби у справах дітей Малецького Я.М.

представника Генічеської міської ради Волошина В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації - про повернення дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про повернення дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що із батьком дитини шлюб був розірваний та після цього вона мешкала разом з сином. Через хворобу та сімейні негаразди вона не приділяла уваги сину, не займалась його вихованням, що впливало на стан розвитку сина.

Наголошує, що за позовом опікунської ради виконавчого комітету Партизанської селищної ради Генічеський районний суд своїм рішенням від 15 липня 2016 року відібрав у неї сина без позбавлення її батьківських прав та передав тимчасово сина на утримання та виховання дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 .

Наразі вона пройшла курс лікування, зробила висновки, веде нормальний спосіб життя. Також вказала, що вона є інвалідом 2 групи загального захворювання, отримує пенсію і тому в змозі утримувати свого сина.

Просить суд постановити рішення про повернення їй сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за рішенням суду тимчасово знаходиться на утриманні й вихованні дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що наразі відсутні підстави, що існували на час ухвалення рішення про відібрання дитини.

Представник зацікавленої особи виконавчого комітету Генічеської міської ради за довіреністю Волошин В.С. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, враховуючи висновок опікунської ради про недоцільність повернення дитини.

Представник зацікавленої особи служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації за довіреністю Малецький Я.М. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував. Вказав, що відсутні підстави вважати, що матір може фінансово забезпечити дитину, здійснити за сином догляд.

Зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні були відсутні. Від них надійшла заява, в якій просили розгляд справи провести за їх відсутності, оскільки через карантинні заходи вони позбавленні можливості виїхати з непідконтрольної території України, на якій проживають.

Заслухавши пояснення заявника, представника зацікавленої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис 52.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_2 , виданого 11 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис 199 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвали шлюб.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 15 липня 2016 року ухвалено відібрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 без позбавлення батьківських прав.

Крім того, ухвалено тимчасово передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання і виховання дідусеві ОСОБА_2 , бабусі ОСОБА_3 , терміном на 12 місяців.

Звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про повернення дитини зумовлено тим, що, на її думку, наразі вона має змогу піклуватись, матеріально забезпечувати дитину, забезпечивши сину нормальні умови для проживання.

Так, на підтвердження вказаної позиції ОСОБА_1 надала до суду характеристику з місця проживання, згідно до якої вона зареєстрована та проживає у смт. Рикове у власному будинку, перебуває на обліку в громадському пункті як особа, що знаходиться на обліку у лікаря психіатра Генічеської ЦРЛ, перебувала на стаціонарному лікування в психіатричній лікарні смт. Степанівка. Її син ОСОБА_4 знаходиться у районі АТО Донецької області в м. Сніжне у бабусі та дідуся. Після повернення з лікарні ОСОБА_1 веде здоровий спосіб життя, поводиться пристойно та адекватно, скарг не має.

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 15 червня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 мешкає у власному будинку. Вона являється інвалідом 2 групи за загальним захворюванням. Потребує ліків та доброго харчування. В будинку затишно, є телевізор, холодильник, газова плита, речі для проживання.

Той факт, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи по причині загального захворюваннята періодично проходить переогляди підтверджується довідками до актів огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 293509, серії 12 ААА № 681771.

08 серпня 2017 року ОСОБА_1 склала заяву, що була посвідчена приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області, якою вона надала згоду малолітньому сину - ОСОБА_4 на тимчасовий в`їзд не неконтрольовану територію України (у район проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) та виїзд з неї через блок-пости у обох напрямках у супроводі його бабусі ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_2 .

Таким чином судом встановлено та не заперечується й самою ОСОБА_1 , що наразі її син знаходиться та проживає із бабусею та дідусем у м. Сніжне, Донецької області, що входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року.

Крім того, з пояснень ОСОБА_1 вбачається що вона ніде не працює, інколи підробляє в полі, а також отримує соціальну допомогу.

Вказане підтверджується наданою довідкою, згідно до якої ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу як інвалід другої групи, що у 2018 році склала 1451 гривень на місяць та у 2020 році - 1638 гривень.

Згідно довідки, виданої Генічеським районним ВДВС ГТУЮ у Херсонській області, ОСОБА_1 не отримує аліменти на дитину.

З метою встановлення можливості повернення ОСОБА_1 сина, виконавчий комітет Партизанської селищної ради склав висновок від 21 липня 2020 року щодо повернення дитини ОСОБА_1 , а саме її сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно до якого опікунська рада вважає що повертати їй сина є недоцільним, оскільки не зважаючи на те, що в будинку, де мешкає ОСОБА_1 охайно, він потребує часткового ремонту. При розмові з ОСОБА_1 , стало зрозуміло, що вона спілкується з дитиною, їздить до нього і батьків у гості один раз на рік взимку, дитині дуже подобається проживати з бабусею та дідусем, син закінчив дев`ятий клас та вступив до коледжу. При цьому, ОСОБА_1 живе на кошти соціальної допомоги по інвалідності, працює по найму в полі, в неї недостатньо коштів на утримання дитини, через що син не зможе відвідувати навчальний заклад, до якого вступив. Крім цього, рекомендовано звернути увагу на психічний стан ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 8-10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Верховний Суд в своїй постанові від 9 вересня 2020 року у справі № 400/936/18 (провадження № 61-9444св19) наголосив на тому, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків.

Частина 1 ст. 170 СК України врегульовує випадки, в яких суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав, а згідно із ч. 3 цієї статті, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд може постановити рішення про повернення їм дитини.

Для цього батьки повинні довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини, відпали, а судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених ст. 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам. У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Верховний Суд вказав, що дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.

Як встановлено судом, підставами для відібрання дитини у позивача без позбавлення батьківських прав було те, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, її спосіб життя та поведінка, стан здоров`я.

На переконання суду, незважаючи на те, що в ході обстеження умов проживання ОСОБА_1 встановлено, що умови її проживання покращились, а її поведінка згідно до характеристики з місця проживання є задовільною, що свідчить про те, що частина причин, що були підставою для ухвалення рішення про відібрання в неї дитини відпали, проте судом встановлені й інші підстави, що свідчать про існування перешкод для повернення дитини.

Зокрема, як зазначалось вище та підтверджується зібраними по справі доказами, ОСОБА_1 є інвалідом за загальним захворюванням, перебуває на обліку у психіатра та проходила лікування у психіатричній лікарні.

Суду не надані докази того, що стан здоров`я ОСОБА_1 дозволяє їй здійснювати догляд за дитиною та піклуватися про неї.

Крім того, на думку ОСОБА_1 , вона має змогу матеріально забезпечувати дитину, оскільки отримує пенсію.

Суд не може погодитись із вказаною позицією та звертає увагу на те, що розмір соціальної допомоги ОСОБА_1 на місяць у 2020 році склав 1638 гривень.

При цьому соціальна допомога є єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 , аліменти від батька дитини вона ніколи не отримувала, ніде не працює.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня складає 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Так, розмір доходів ОСОБА_1 є таким, що не може забезпечити належний рівень життя дитини в разі її повернення, що може негативно вплинути на дитину.

При цьому, суд виходить з мети забезпечення найкращих інтересів дитини, враховує обставини, встановлені в ході розгляду справи, а саме того, що за інформацією опікунської ради, наявної в складеному висновку щодо повернення дитини до матері - ОСОБА_4 після закінчення дев`ятого класу школи продовжив навчання, вступивши у коледж за місцем проживання.

При цьому, суд враховує, що наразі син ОСОБА_1 мешкає за місцем проживання бабусі та дідуся у м. Сніжне, Донецької області, що є районом проведення Антитерористичної операції, дозвіл на в`їзд до якого надала сама ОСОБА_1 .

Крім того, суд враховує й позицію опікунської ради Партизанської селищної ради, за позовом якої було ухвалено рішення про відібрання у ОСОБА_1 дитини та яка наразі в складеному висновку прийшла до того, що повертати дитину матері є недоцільним, з огляду на інтереси дитини.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в ході судового розгляду встановлені підстави, що свідчать про існування перешкод для повернення дитини матері, в тому числі, стан здоров`я ОСОБА_1 , неможливість фінансово забезпечити дитину й створити належні умови для життя сина.

При цьому, вказані обставини, на думку суду, є суттєвими при вирішенні питання про повернення дитини, оскільки суд виходить з інтересів самої дитини, яка проживає з бабусею та дідусем, навчається за місцем проживання. Повернення дитини до матері за наявності встановлених обставин може порушити справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення дитини після її відібрання без позбавлення батьківських прав.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 151, 170 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 1, 3, 4, 5, 7, 9-13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлені особи: виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації - про повернення дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 22 березня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова