Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1021/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19.04.2021смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді: Кривенко О.В.,
за участі секретаря: Маташнюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін в порядку загального позовного провадження у залі суду без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення бургу за договором позики у загальному розмірі 59 803,23 грн.
Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 20.04.2018 р. ним надано в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) дол. США під 5 відсотків щомісячно, які вона зобов`язалася повернути через 6 місяців та 14 200 грн. строком на 2 місяці.
Не зважаючи на неодноразові звернення до відповідачки, з приводу повернення боргу, остання уникає зустрічей з позивачем та ухиляється ві сплати боргу.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки суму боргу яка складається з - 1 275 дол. США з урахуванням 5% щомісячно та борг, виходячи із суми 14 200 грн. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції що становить 23 470,58 грн.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви в сумі 840,80 грн.
Ухвалою суду від 08.12.2020 р. відкрите провадження у справі, розгляд її призначений у порядку загального позовного провадження.
30.03.2021р. підготовче провадження закрите, а справа призначена до судового розгляду на 19.04.2021 р.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням проводити розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує, проти проведення заочного розгляду справи проти не заперечує на підставі наявних у справі доказів.
Відповідачка ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлена належним чином.
Правом подачі відзиву на позов ОСОБА_2 не скористалася, у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, причину неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Судом встановлено, що 20 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого гр. ОСОБА_2 отримала позику в розмірі 500 (п`ятсот) дол. США під 5 % щомісячно, які зобов`язалася повернути через 6 місяців та 14 200 (чотирнадцять тисяч двісті) грн. строком на 2 місяці, що підтверджується складеною відповідачем власноруч оригіналом боргової розписки від 20 квітня 2018 року яка міститься в матеріалах справи та поясненнями наданими позивачем в судовому засіданні.
Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, а саме: надав відповідачу грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) дол. США під 5 % щомісячно та 14 200 . (чотирнадцять тисяч двісті) грн. з урахуванням 3% річних та індексу інфляції та становить 23 470,58 грн.
Дотепер, відповідачка заборгованість за договором позики не виконала в повному обсязі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою
статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Вищевказаний договір позики від 20 квітня 2018 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачкою, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи.
Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15.
За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
В даному конкретному випадку договір позики від 20 квітня 2018 р. - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачкою у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача у справі, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.
Даний договір містить умови отримання відповідачкою в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046ЦК України, а також частини першої статті 1049ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Якщо у договорі не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України гривні, то не має правових підстав для перерахунку у гривні боргу в доларах США за офіційним курсом НБУ.
Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.
Згідно офіційного курсу валют встановленого НБУ станом на дату звернення, тобто на 01.12.2020 року 1 долар США = 28,45 грн. Розрахунок 5 процентів за період з 20.04.2018 року по 02.12.2020 року здійснюється судом за формулою: В = С х ВС /100 х КД, де В- сума боргу з урахуванням 5% щомісячно, С - сума боргу, ВС% ставка, КД - кількість місяців прострочення - 500 х 5 / 100 х 31 = 775 дол. США.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобовязань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягає заборгованість за договором позики від 20.04.2018 року в загальній сумі 1 275 доларів США, що включає в себе: 500 доларів США - борг за договором позики та 775 доларів США - несплачені відсотки за користування позикою.
Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне.
Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася станом на 01.12.2020 року, вираженої у національній валюті.
Таким чином, три проценти річних за період з 20.04.2018 року по 01.12.2020 року буде складати 1 116,94 грн. із розрахунку: 3%х957/365 х 14 200,00 = 1 116,94 грн., де 14 200,00 грн. сума боргу станом на 20.04.2018 року, 957- кількість прострочених днів.
Індекс інфляції за період з 20.04.2018 р. по 01.12.2020 р. буде складати 8 153,64 грн., із розрахунку: 957 / 30 х 1,8% х 14 200,00= 8 153,64 грн., де 14 200,00 грн. сума боргу станом на 20.04.2018 р., 957 - кількість прострочених днів, 1,8 % індекс інфляції.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
На підставі вищевказаного та керуючись положеннями Цивільного Кодексу України, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,76, 81, 133, 280 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованості за договором позики від 20.04.2018 року в загальній сумі 1 275 (одну тисячу двісті сімдесят п`ять) доларів США, що включає в себе: 500 доларів США - сума основного боргу; 775 доларів США - несплачені відсотки за користування позикою.
Стягнути з ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде оскаржене.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги у 30-денний строк.

У відповідності до п.15.5 Розділу ХШПерехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Доманівський районний суд Миколаївської області.

Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області О. В. Кривенко