Ухвала

15 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 227/4950/19

провадження № 61-5778ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича на ухвалу Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 23 червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») на свою користь: заборгованість по заробітній платі та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 14 211,72 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів; компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 2 875,72 грн, без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 11 липня 2016 року відбулася реорганізація структурного підрозділу Державного підприємства «Донецька залізниця» шляхом його злиття, внаслідок чого його було переведено до Виробничого підрозділу «Іловайська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». В подальшому начальником регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_2 було видано накази від 15 березня 2017 року № 384-11 «Про встановлення простою» та від 28 квітня 2017 року «Про деякі питання діяльності регіональної філії «Донецька залізниця», якими передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. 15 травня 2017 року йому було вручено повідомлення про ліквідацію та виведення зі штатного розпису займаної ним посади. 10 липня 2017 року структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 9232/ДН-ОС про його звільнення з 17 липня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. В день звільнення АТ «Українська залізниця» не провело повного розрахунку з ним.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в загальному розмірі 12 983,53 грн. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2 451,19 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за один місяць - за березень 2017 року в розмірі 1 516,80 грн. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 694,08 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково. Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі скасовано, а в частині стягнення суми компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати та судових витрат змінено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за першу половину березня 2017 року в розмірі 40,09 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалено компенсувати АТ «Українська залізниця» за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 148,12 грн.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 23 червня 2020 року, посилаючись на те, що відповідач приховав від судів копії документів, які стосуються проведення остаточного розрахунку з ним.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. Постанову Донецького апеляційного суду від 23 червня 2020 року залишено в силі.

05 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лаврищев В. В. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Ціна позову в цій справі становить 17 087,44 грн(14 211,72 грн + 2 875,72 грн), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тобто справа № 227/4950/19 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича на ухвалу Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Донецького апеляційного суду від 23 червня 2020 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко