ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року

м. Харків

Справа № 646/592/18

Провадження № 22-ц/818/1414/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевський О.М.

суддів - Бурлака І.В., Кругової С.С.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року, постановлене суддею Глобою М. М., за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 003-20519-080513 від 08.05.2013, яка складає 93516 грн. 88 коп., а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 49954 грн. 02 коп.; заборгованість по відсоткам у сумі 43562 грн. 86 коп., а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ ««Дельта Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 29.11.2017 року має заборгованість по кредиту

Ухвалою суду від 21.07.2020 року замінено позивача у справі публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (далі - ТОВ «ФК «Паріс»).

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за прострочене тіло кредиту у розмірі 49954 грн 02 коп. і заборгованість за відсотками у розмірі 25544 грн. 34 коп., а всього стягнути 75498 (сімдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн. 36 коп та судовий збір 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Просить застосувати строки позовної давності до вказаних правовідносин.

Скарга містить посилання на те, що суд поверхнево розглянув справу, ретельно не дослідив матеріали справи, а саме не звернув увагу на пропуск Банком строку давності, крім того анкета-заява не містить жодних умов стосовно сплати процентів.

Отже, враховуючи, що останні кошти за кредитною програмою були отримані у період з 03.02.2014 по 28.02.2014. У вказаний період також відбулась остання сплата коштів.

У подальшому позичальник кредитний ліміт не використовував, зняття готівки не здійснював та не вносив платежі на погашення боргу.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку, термін сплати заборгованості згідно Правил здійснення операцій за картковими рахунками - до 15 числа кожного місяця.

Тобто, відповідач повинен був погасити заборгованість до 15 березня 2014 року, отже 16 березня 2014 року (на наступний день після неповернення позичальником боргу) у банка виникло право на стягнення заборгованості.

Позивач звернувся до суду з позовом у грудні 2017 року.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання утворилась заборгованість яка підлягає стягненню.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 08.05.2013 заповнив анкету-заяву для подальшого отримання встановленого кредитного ліміту на картку. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до п. 7.1 заяви про надання кредиту від 08.05.2013 року, складовою частиною кредитного договору є Тарифи на обслуговування платіжних карток «Тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна» (далі - Тарифи на обслуговування платіжних карток), з якими ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Тарифами на обслуговування платіжних карток визначено такий розмір процентних ставок за користування кредитними коштами: процент за користування відновлювальною кредитною лінією для здійснення операцій в торгово-сервісній мережі - 0,0001 % річних; процент за користування відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операцій з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та/або касах банків - 4,00 % річних; процент за позитивний залишок - 10,00 % річних та процент за недозволений овердрафт - 48,00 % річних (а.с. 4, зворот).

Крім цього, Тарифами на обслуговування платіжних карток передбачено відповідальність у вигляді штрафних санкцій - 0,01 %, але не менше та/або не більше 75 грн. за кожен день прострочення.

За таких обставин наявність підписаних заяви від 08.05. 2013 року про надання кредиту та Тарифів на обслуговування платіжних карток, у яких визначені проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції, є типовою (стандартною) формою, яка відповідає вимогам законодавства України.

Зазначена позиція не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по картці було зроблено у період 03.02.2014 - 28.02.2014 на суму 51,82 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку, термін сплати заборгованості згідно Правил здійснення операцій за картковими рахунками - до 15 числа кожного місяця.

Тобто, відповідач повинен був погасити заборгованість до 15 березня 2014 року, отже 16 березня 2014 року (на наступний день після неповернення позичальником боргу) у банка виникло право на стягнення заборгованості.

З позовом Банк звернувся у грудні 2017 року тобто поза межами строків позовної давності.

23.04.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2230/К, вказаний Договір укладено відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону). До складу лоту, що виставлялися на відкриті торги увійшли права вимоги за 18889 без заставними кредитними договорами. За умовами п.1 Договору Банк відступає, а ТОВ «ФК «Паріс» набуває права вимоги Банку до позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до вказаного Договору, де позиція № 16953 є право вимоги до боржника ОСОБА_1 (кредитний договір № 003-20519-080513 від 08.05.2013 року).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України передбачено, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статгя 266 ЦК України, передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки, в даному кредитному договорі визначено строк виконання зобов`язання за кредитним договором, 364 календарні дні, який закінчився 08.05.2014 та саме з цього часу у відповідності до ст. 261 ЦК України почався перебіг позовної давності для банку для звернення до суду за захистом порушеного права.

В заяві зазначено строк кредитування 364 дні з можливістю пролонгації, однак в умовах договору та матеріалах справи відсутні умови пролонгації кредитного договору та будь-які дані, що вказаний договір був пролонгований.

У постанові Верховного суду від 04.09.2019 року (справа №748/404/17) зазначено, що відлік перебігу строку позовної давності відбувся з часу коли здійснюватися останній платіж на погашения процентів.

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6- 31цс15, від ЗО вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс 16.

Разом з тим, відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2019 року за результатами розгляду цивільної справи №637/105/17, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

На підставі викладеного, судом першої інстанції не обґрунтовано відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, перебіг яких розпочався з березня 2014 року, тоді як банк звернувся до суду з позовом лише у грудні 2017, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності.

Висновок суду першої інстанції про те, що платіжна картка, видана банком відповідачу була дійсна до 31.05.2016 року не ґрунтується на матеріалах справи.

Будь яких доказів про строк дії картки суду не надано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 03 листопада 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» залишити без задоволення з підстав викладених у мотивувальній частині.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» () на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2400,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

С.С.Кругова

Повний текс постанови складено 23 квітня 2021 року