Справа № 161/5174/20 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/460/21 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Карпук А. К., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

представника позивача - Мельник В. М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього 67 535,12 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області 02 грудня 2020 року закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 45 136, 21 долара США заборгованості за процентами за користування кредитом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

07 грудня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно розподілу понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 48 770,47 грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 21 грудня 2020 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 3 316,63 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнутих судових витрат на правничу допомогу, АТ КБ «Приватбанк» через свого представника Білоуса А. В. подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог відповідача про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

В березні 2021 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 в порядку статті 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено, що додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково вимоги щодо стягнення на користь відповідача витрат, понесених на правничу допомогу, суд першої інстанції мотивував висновки тим, що на підтвердження заявлених вимог до заяви про відшкодування судових витрат представник відповідача надала передбачені процесуальним законодавством письмові докази. Відповідно до наданих документів відповідачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 48 770,47 грн. Зважаючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а в першій заяві по суті спору - відзиві на позов, відповідач у попередньому (орієнтовному) розрахунку вказав, що планує понести витрати у розмірі 10 000 грн, то витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 3 316,63 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є правильними та відповідають зазначеним вимогам закону.

Заслухавши представника позивача Мельник В.М. , відповідача ОСОБА_1 , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 02 грудня 2020 року закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 45 136, 21 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом, оскільки в цій частині вимоги вже були задоволені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8.09.2015 року в іншій справі. Рішенням суду від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову за рештою позовних вимог відмовлено. При цьому судом першої інстанції не було вирішено питання розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Частиною першою статті 182 ЦПК України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву позивача, в якій заявлено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести з розглядом даної цивільної справи в розмірі 10 000 грн (а.с.33-35), та долучено ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_1 (а.с.42).

До закінчення судових дебатів у порядку вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником відповідача - адвокатом Татарин В.М. було заявлено про необхідність стягнення з позивача судових витрат.

11 грудня 2020 року на адресу суду було подано відповідну заяву, за змістом якої представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зокрема: витрати на правничу допомогу в розмірі 48 770,47 грн, понесених під час судового розгляду даної цивільної справи, з яких 7 тисяч грн за юридичні послуги (ознайомлення з матеріалами цивільної справи, підготовка, надіслання та подача відзиву на позовну заяву, клопотань про відкладення розгляду справи) та 2,5 % від суми задоволених позовних вимог - 41 770, 47 гривень гонорар успіху адвоката.

Частиною 4 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Заявлена до стягнення сума витрат в розмірі 48 770,47 грн значно перевищує суму вказану у попередньому розрахунку в 10 000 грн, при цьому представником не наведено будь яких доказів того, що вона не могла передбачити такі збільшені витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення та вирішував питання про стягнення витрат лише в межах 10 000 грн, як визначено у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

За таких обставин суд першої інстанції з врахуванням приписів ст. 141 ЦПК України обґрунтовано стягнув з позивача в користь відповідача 3 316,63 грн судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких було саме відмовлено.

Судом першої інстанції правильно було враховано складність даної справи, обсяг робіт, проведених адвокатом, враховано критерії розумності їхнього розміру. Фактично послуги адвоката Вінцюк Ю.Б. зводились до підготування відзиву на позовну заяву та подання заяв про відкладення розгляду справи та заяви про відшкодування судових витрат, що не узгоджується із сумою в розмірі 41 770 грн.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, з урахуванням норм процесуального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат на правничу допомогу з банку на користь відповідача в розмірі 3 316,63 грн, з урахуванням співмірності із складністю справи та часом виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, тобто з доведеності надання таких послуг саме в даному розмірі.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , яка була подана раніше, Волинським апеляційним судом 11 лютого 2021 року вже переглядалося дане додаткове рішення у цій справі і було ухвалено постанову про залишення його без змін.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення від 21 грудня 2020 року у даній справі ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка подана представником Білоусом Андрієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: