ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року

м.Суми

Справа №591/242/20

Номер провадження 22-ц/816/598/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2021 року (суддя Сидоренко А.П., дата складення повного рішення 18 лютого 2021 року)

у цивільній справі за позовом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

14 січня 2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (далі - Управління) звернулося до суду з позовом в якому просило витребувати на користь Управління з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 транспортний засіб марки М1 ЗАЗ 110308-44, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір червоний «Марсала».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Управління, виконуючи обов`язки, покладені на нього чинним законодавством, придбало автомобіль для особи з інвалідністю ОСОБА_2 вартість якого складає 36325 грн. 02 грудня 2009 року вказаний автомобіль, який є власністю позивача, був зареєстрований Сумським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України в Сумській області за ОСОБА_2 з передачею права керування ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, на момент смерті місце проживання ОСОБА_2 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом управління від 15 жовтня 2019 року повідомлено ОСОБА_1 про можливість отримання такого автомобіля після надання інформації про членів сім`ї померлого, які були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю. Даних про членів сім`ї, які були зареєстровані разом з ОСОБА_2 на момент смерті, а також осіб з інвалідністю в сім`ї ОСОБА_2 , до управління відповідачем надано не було. Листом управління від 20 листопада 2019 року повідомлено ОСОБА_1 , про необхідність повернення спеціального легкового автомобіля у зв`язку з відсутністю заяви на переоформлення автомобіля та ненаданням відповідних документів. За таких обставин, Управління вважає, що ОСОБА_1 користується зазначеним автомобілем без належної правової підстави.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області до ОСОБА_1 відмовлено

В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_2 , а тому відповідно до п. 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою КМУ 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок) у відповідача ОСОБА_1 відсутні правові підстави для утримання вказаного автомобіля, який є власністю управління.

При цьому, суд першої інстанції не звернув належної уваги та проігнорував вимогу щодо реєстрації члена сім`ї разом з особою з інвалідністю, якій надано автомобіль, як того вимагає вказаний Порядок, відтак, дійшов помилкового висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з встановленням факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, що відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Як встановив суд першої інстанції, відповідно до копії акту приймання-передачі серії НДЦ № 563968 від 14 жовтня 2009 року, підприємство-виробник - Закрите акціонерне товариство з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» передав, а організація - одержувач - Управління одержало автомобіль марки М1 ЗАЗ 110308-44, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір червоний «Марсала» вартістю 36 325 грн. для ОСОБА_2 (а.с. 14).

02 грудня 2009 року вказаний автомобіль був зареєстрований Сумським відділом УДАІ УМВС України в Сумській за ОСОБА_3 з правом керування ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 16).

Згідно даних інвентарної картки №30 обліку об`єкта основних засобів транспортний засіб М1 ЗАЗ 110308-44, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір червоний «Марсала» є власністю Управління та знаходиться на його обліку (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: батько ОСОБА_2 , матір ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 20).

15 жовтня 2019 року Управління листом повідомлено ОСОБА_1 про можливість отримання автомобіля М1 ЗАЗ 110308-44, реєстраційний номер НОМЕР_2 після надання інформації про членів сім`ї померлого ОСОБА_2 , які були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю (а.с. 21).

20 листопада 2019 року Управління листом повідомлено ОСОБА_1 , про необхідність повернення спеціального легкового автомобіля у зв`язку з відсутністю заяви на переоформлення автомобіля та ненаданням відповідних документів (а.с. 22).

Також, з матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11-19).

Відповідно до копії акту про проживання особи без реєстрації ТОВ «Житло-Сервіс-Інвест» від 20 грудня 2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживав в кв. АДРЕСА_3 та зі слів власника квартири, за цією адресою проживав без реєстрації з 18 липня 2016 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та брав участь у веденні спільного господарства. Інформацію, викладену в акті зі слів власника квартири та сусідів засвідчили члени комісії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 44).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили, що відповідач ОСОБА_1 проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснював догляд за ним.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникло право на залишення спірного автомобіля як члена сім`ї померлого інваліда, оскільки під час судового розгляду встановлені обставини постійного проживання померлого ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка не є зареєстрованим місцем проживання цієї особи, а сама по собі відсутність реєстрації згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що особа не проживала з членом сім`ї на час його смерті.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком з урахуванням наступного.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Частинами 1 та 3 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» серед іншого визначено, що особам з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах автомобілі, після смерті особи з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному КМУ.

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України (частина четверта статті 4 ЦК України).

Так, Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою КМУ 19 липня 2006 року №999 визначено механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах.

Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою КМУ 19 липня 2006 року №999 особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.

Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім`ї, який на час смерті особи з інвалідністю був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю і середньомісячний сукупний дохід сім`ї якого за шість місяців, що передують дню смерті особи з інвалідністю, не перевищує прожиткового мінімуму для сім`ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики.

Як уже зазначалося, ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю якій надавався автомобіль, та його син ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами.

Відтак, вимога п. 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою КМУ 19 липня 2006 року №999, яка є обов`язковою для встановлення наявності підстав залишення спірного автомобіля у відповідача, виконана не була, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_1 про вилучення та повернення транспортного засобу переданого інваліду безкоштовно.

Виходячи із вищевикладеного, вбачається, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимогу щодо саме обов`язкової реєстрації члена сім`ї разом з інвалідом, якому надано автомобіль. як того вимагає Порядок вказаний вище, тому дійшов помилкового висновку, відмовивши в задоволенні вимог позивача.

Проживання відповідача разом ОСОБА_2 не є підставою для визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль, оскільки нормами матеріального права, зокрема, п. 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою КМУ 19 липня 2006 року №999, визначено, що після смерті особи з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його сім`ї за умови, якщо на час смерті особи з інвалідністю він був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Оскільки чинним законодавством, а саме п. 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою КМУ 19 липня 2006 року №999 не передбачено виключень або інших випадків, які б було передбачено цим Порядком, то дана норма щодо реєстрації члена сім`ї разом з особою з інвалідністю є імперативною і її виконання є обов`язковим для вирішення питання про залишення автомобіля сім`ї особи з інвалідністю.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги Управління є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не виконано умов, за наявності яких він би отримав право на переоформлення автомобіля після смерті батька інваліда, яким отримано автомобіль безкоштовно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків при ухваленні рішення, оскільки допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як убачається з матеріалів справи, при подачі позову Управлінням було сплачено 2102 грн судового збору, а при подачі апеляційної скарги 3153 грн, всього - 5255 грн, відтак, оскільки даною постановою позов задоволено в повному обсязі, то понесені позивачем витрати підлягають до стягнення з відповідача у вказаній сумі.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області задовольнити.

Рішення Зарічного районного су ду м. Суми від 11 лютого 2021 року про відмову у задоволенні позову скасувати.

Позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати із незаконного чужого володіння у ОСОБА_1 транспортний засіб марки М1 ЗАЗ 110308-44, номер двигуна НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір червоний «Марсала» та передати його Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 5255 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді : Т.А. Левченко

С.С. Ткачук