Справа № 740/4777/20
Провадження № 2/740/266/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участі секретаря судових засідань Дьоміної Н.А.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 , адвоката Салій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за її батьком ОСОБА_3 та його рідним братом ОСОБА_2 в рівних частках по 1/6 частці за кожним в порядку спадкування після смерті їх батька ОСОБА_4 25 грудня 1971 року згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Ніжинської нотаріальної контори 31.10.1972.

Інші 2/3 частки вказаного будинку належать їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_5 , виданого 13.11.2003.

Після смерті її батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 вона, як спадкоємиця першої черги за законом, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але до теперішнього часу не отримала свідоцтва на право власності на належну ОСОБА_3 1/6 частку будинку, оскільки чекала на приїзд її дядька ОСОБА_2 та оформлення будинку на свою користь в цілому.

Їй невідомо на цей час місцезнаходження відповідача ОСОБА_2 , оскільки, зі слів його матері, а її баби - ОСОБА_5 їй відомо, що 1990-х роках він виїхав до Архангельської області Російської Федерації і про його родину їй нічого невідомо.

Оскільки вона відкрито, безперервно користується будинком по АДРЕСА_1 з 2000 року, а з 2003 року є власницею 2/3 часток вказаного будинку, то вважає, що на підставі ст.344 ЦК України має право на визнання за нею права власності на належні на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/3 частки вказаного будинку за набувальною давністю.

Зазначає, що вона утримує в цілому будинок, який потребує капітального ремонту, але вона не може отримати дозвіл на його реконструкцію, оскільки її володіння спірною 1/3 часткою будинку є безтітульним, тобто вона фактично користується та володіє чужим нерухомим майном без будь-якої правової підстави.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Салій О.О. підтримала позов за викладених в ньому підстав.

Представник відповідача - Ніжинської міської ради Чернігівської області та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи належним чином,не подали до суду відзив на позов, заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи.

Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_1 , яка в 2000 році перейшла проживати у будинок АДРЕСА_1 , де жила зі своєю бабою та доглядала її до смерті. Після смерті баби залишилася проживати у будинку, робила ремонти, провела газ та воду в будинок, користується вказаним будинком в цілому. ОСОБА_2 приїжджав, коли померла його мати ОСОБА_5 в 2002 році. На скільки їй відомо то він проживає зі своєю сім`єю в Мурманській області в Росії.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що відповідач ОСОБА_2 є її двоюрідним братом. ОСОБА_1 переїхала жити в будинок АДРЕСА_1 в 2000 році, щоб доглядати за бабою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 приїжджав на похорони матері. Їй відомо що частки в спірному будинку не виділені.

Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката Салій О.О., свідків, дослідивши матеріали справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 31 жовтня 1972 року, свідоцтва про право власності за заповітом від 13 листопада 2003 року, довідки КП «Ніжинське МБТІ» та технічного паспорту житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за: ОСОБА_3 - 1/6 частка; ОСОБА_2 1/6 частка; ОСОБА_1 2/3 частки (а.с.10, 12, 13,17).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивачки - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14).

В матеріалах спадкової справи, наданої Бахмацькою районною нотаріальною конторою, заведеною після смерті ОСОБА_3 наявна заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ.

Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом.

Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №389/2946/16 (провадження№61-6016св20). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), від 11 березня 2021 року у справі № 552/1033/20 (провадження № 61-12820св20).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Цивільне законодавство не передбачає часткове прийняття спадщини. Отже враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_3 , до складу якої входить 1/6 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 , але не отримала у нотаріуса свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, відмова нотаріуса про видачу такого свідоцтва відсутня, то неоформлення позивачкою правовстановлюючих документів на спадкове майно не позбавляє її права на спадщину і не свідчить про відмову від таких прав, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання за нею права власності на 1/6 частку житлового будинку за набувальною давністю.

Судом встановлено, що 1/3 частка житлового будинку по АДРЕСА_1 , право власності на яке за набувальною давністю позивачка просить суд визнати за нею, зареєстрована на праві власності в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 спадщину на 1/6 частку будинку прийняла позивачка, а ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним дядьком позивачки, який після набуття права власності на 1/6 частку будинку згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Ніжинської нотаріальної контори 31.10.1972 володів належною йому часткою протягом 20 років, коли, з пояснень позивачки та показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в 1990 роках виїхав до Російської Федерації, а отже, при вселенні у будинок позивачка достовірно знала, кому належить на праві власності ця 1/6 частка будинку, тобто на початковий момент заволодіння всім будинком позивачка ОСОБА_1 знала про неправомірність заволодіння нею цією 1/6 часткою будинку і не була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 часту житлового будинку по АДРЕСА_1 за набувальною давністю, оскільки позивачка не є добросовісним набувачем, а відкритість та безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Позивачкою не надано доказів того, що 1/3 частка будинку по АДРЕСА_1 не має власника або її власник невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивачки, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 328, 344, 1216-1220 ЦК України, ст. 12, 81, 89, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 за набувальною давністю відмовити.

Копію заочного рішення направити відповідачам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачка має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуюча суддя Т. Ковальова