Справа № 2-202/10 6/469/1/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С.О.,

заявник ОСОБА_1 - не з`явилась,

представник заявника - адвокат Племениченко Г.В.

представник стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвокат Дьоміна Н.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню-,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, у якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-202/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 594128,97 грн., а також державного мита в сумі 1700 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в суді в сумі 120 грн., виданий Березанським районний судом Миколаївської області 13 липня 2010 року у цивільній справі №2-202/10 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з тим, що під час виконання рішення суду виконавчий лист був пред`явлений до виконання після закінчення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У обґрунтування заяви позивачка зазначала, що у провадженні Березанського районного суду Миколаївської області знаходилась цивільна справа №2-202/10 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

05.07.2010 року рішенням суду позовна заява була задоволена та стягнуто з ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 549 128,97 гривень.

13.07.2010 року був виданий відповідно виконавчий лист № 2-202/10 від 13.07.2010 року.

У подальшому банк неодноразово звертався з відповідним виконавчим листом та пред`являв його до виконання у виконавчу службу.

З 16.10.2014 року по 06.04.2015 року у Другому Приморському відділі Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 45314796 з примусового виконання виконавчого листа № 2-202/10 від 13.07.2010 року, який виданий Березанським районний судом Миколаївської області.

06.04.2015 року відповідний виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання, що підтверджується відміткою на виконавчому листі № 2-202/10 від 13.07.2010 року та листом Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області № 10.05-6816 від 19.10.2020 року.

У подальшому відповідний виконавчий лист перебував на виконанні у Березанському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

13.05.2016 року державним виконавцем відповідного відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження було закінчено 06.11.2019 року.

Вищевикладені обставини підтверджуються відміткою на виконавчому листі № 2-202/10 від 13.07.2010 року та листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1492/11-19-92 від 30.11.2020 року.

Таким чином, виконавчий лист був повернутий без виконання 06.04.2015 року, а повторно поданий до виконання 13.05.2016 року, хоча за вимогами чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року мав бути пред`явленим до виконання у строк до 07.04.2016 року.

Посилаючись на викладені обставини та на правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду від 24.06.2020 року у справі №520/1466/14-ц, заявниця просить визнати виконавчий лист № 2-202/10 від 13.07.2010 року таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2 наполягав на задоволенні заяви, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» Дьоміна Н.Ю. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а також обставини викладені у відзиві на заяву від 16 грудня 2020 року і додаткових поясненнях від 20 січня 2021 року.

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 05 липня 2010 року позовні вимоги АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Миколаївської обласної дирекції, заборгованість за кредитним договором в сумі 594128,97 грн., а також державне мито в сумі 1700,00 гри. та витрати з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільної справи в Березанському районному суді 120 грн. (а.с.62-63).

13 липня 2010 року на виконання вказаного рішення Березанським районним судом видано виконавчий лист № 2-202/10 про стягнення заборгованості (а.с.11) .

З 16.10.2014 року по 06.04.2015 року у Другому Приморському відділі Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 45314796 з примусового виконання виконавчого листа № 2-202/10 від 13.07.2010 року, виданого Березанським районним судом Миколаївської області (а.с.112).

06.04.2015 року виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання, що підтверджується відміткою на виконавчому листі № 2-202/10 від 13.07.2010 року та листом Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області № 10.05-6816 від 19.10.2020 року (а.с.111-112).

У подальшому з 13.05.2016 року виконавчий лист перебував на виконанні у Березанському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області; 06.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.113).

Вказані обставини підтверджуються відміткою на виконавчому листі № 2-202/10 від 13.07.2010 року та листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 1492/11-19-92 від 30.11.2020 року (а.с.111,113).

Таким чином, виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання 06.04.2015 року, а повторно поданий до виконання 13.05.2016 року.

Станом на момент набрання законної сили указаного рішення був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання були визначені статтею 22 указаного Закону.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно положень пункту 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються, зокрема, для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Таким чином, згідно законодавства, чинного на момент набрання законної сили рішенням про стягнення з боржника спірних сум Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року спірний виконавчий документ за рішенням, яке набрало законної сили 16.07.2010 року міг бути пред`явлений до виконання до 07.04.2016 року (останній раз документу був повернутий стягувачу 06.04.2015 року).

Тобто, банк як стягувач мав право на подання виконавчого листа до виконання до 07.04.2016 року, однак таке право не реалізував.

При цьому, 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, який був чинним на момент ухвалення рішення та видання спірних виконавчих листів, втратив чинність (крім статті 4).

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, виданих до 05 жовтня 2016 року збільшено і тепер вони пред`являються в строки встановлені цим законом, тобто в продовж 3 років.

Однак, у даній справі, за встановлених її фактичних обставин, пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки цей Закон набув чинності 05 жовтня 2016 року, тобто вже після того, як строк на пред`явлення спірних виконавчих листів завершився 07.04.2016 року (річний строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року).

Згідно вимог частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Заявник як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилається на те, що виконавчий лист так і не був пред`явлений до виконання після закінчення строків пред`явлення його до виконання.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині другої статті 432 ЦПК України

При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Дослідивши вказані вище обставини справи та встановивши, що рішення про стягнення боргу набрало законної сили 16.07.2010 року, а останній раз повернуто стягувачу 06.04.2015 року, тому виконавчий лист на виконання такого рішення мав бути пред`явлений до виконання за вимогами чинного на той час законодавства до 07.04.2016 року (натомість був поданий тільки 13.05.2016 року), а також врахувавши, що стягувач не пред`явив виконавчі листи до виконання у відповідні строки, то суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви та визнання спірного виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 24.06.2020 по справі № 520/1466/14-ц.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 260,261, 263, 268, 353-354, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-202/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 594128,97 грн., а також державного мита в сумі 1700 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в суді в сумі 120 грн., виданий Березанським районний судом Миколаївської області 13 липня 2010 року у цивільній справі №2-202/10 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата виготовлення повного тексту ухвали 21 квітня 2021 року.

Суддя: