Єдиний унікальний номер 225/423/21
Номер провадження 22-ц/804/1191/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 225/423/21

Номер провадження 22-ц/804/1191/21

21 квітня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

сторони по справі:

заявник: ОСОБА_1

представник заявника: ОСОБА_2

заінтересована особа: Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

заінтересована особа: Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за заявою представника заявника - ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Торецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

- за апеляційною скаргою Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2021 року, повний текст якого складено суддею Соляник А.В. в м. Торецьк в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області 18 лютого 2021 року, час ухвалення рішення не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2020 року представник заявника - ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області із заявою, в якій ставить питання про встановлення факту смерті.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк померла бабуся заявника ОСОБА_3 , за якою заявник здійснював догляд. Після смерті ОСОБА_3 заявником було отримано лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті. З приводу реєстрації смерті бабусі заявник через представника звернувся до Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, однак отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті.

З урахуванням вищезазначеного, просив суд встановити факт смерті ОСОБА_3 ., яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, Донецької області, Україна.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

18 лютого 2021 року рішенням Дзержинського міського суду Донецької області заяву про встановлення факту смерті задоволено. Встановлено факт смерті ОСОБА_3 ., яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, Донецької області, Україна.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У лютому 2021 року не погодившись із вказаним рішенням Торецьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області подано апеляційну скаргу, в якій воно просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та винести нове рішення, воно просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити заявнику в задоволенні вимог у повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що винесено з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що надані копія лікарського свідоцтва про смерть та копія довідки про причини смерті не мають сили на території України, оскільки складені на підставі наказу міністра охорони так званої «ДНР».

Крім того, апелянт ставить під сумнів спосіб засвідчення вищезазначених копій представником заявника.

Посилаючись на норми діючого законодавства апелянт зазначає, що направляв до суду першої інстанції клопотання про дослідження оригіналів доказів, які було надано представником заявника, але суд не витребував зазначені оригінали документів.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

13 квітня 2021 року від представника заявника - ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 65-67), в якому він просить залишити апеляційну скаргу Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування доводів відзиву зазначив, що ним було подано належним чином засвідчені копії лікарського свідоцтва про смерть, довідки про смерть і свідоцтва про смерть ОСОБА_3 . У суду першої інстанції не виникло сумнівів відповідності цих документів, оскільки він оцінив їх у відповідності до норм чинного законодавства.

Вважає доводи апеляційної скарги надуманими та такими, що спрямовані на затягування розгляду справи.

До відзиву представником заявника - ОСОБА_2 долучено оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , оригінал довідки про смерть ОСОБА_3 , дублікат лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 для огляду в судовому засіданні.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.69-71), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того від сторін надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.72-76).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області від 09 січня 2002 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Макіївка Донецької області (а.с. 27).

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №4622 від 17.10.2020 та копії довідки про причину смерті № 4622 від 17 жовтня 2020 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: церебральний атеросклероз.

Відповідно до повторного свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 виданого 30.11.2020 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області (а.с. 14).

Відповідно до довідки про смерть № 06-116/22 від 15.01.2021 року, виданої Калінінським відділом записів актів громадського стану управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки, громадянка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 від церебрального атеросклерозу (а.с.15).

Крім того, на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 до заяви було долучено фотокопію із зображенням могили померлої (а.с.16-17).

Відповідно до відмови в державній реєстрації смерті Торецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 20.16-84-30 від 27.01.2021 року у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 відмовлено (А.С.21).

Судом першої інстанції було зроблено висновок про необхідність задоволення заяви представника заявника адвоката Карнаухова А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції дотримані вищенаведені норми.

Згідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Так, відповідно до ч. 1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

2. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Як вбачається із матеріалів справи, представник заявника адвокат Карнаухов А. О. при поданні заяви завірив долучені документи належним чином, на документах проставлено відмітку про засвідчення копії документа, яка складається зі слів "Відповідає оригіналу", є назва посади, особистий підпис, ініціали та прізвище ОСОБА_2 , є дата засвідчення копії, що у повній мірі відповідає вимогам Правил засвідчення копій документів, визначених Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимогам до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правилам організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.

Так, пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Отже, долучені до заяви ОСОБА_2 копії доказів, є належними та допустимими в розумінні ст. 95 ЦПК України.

Довід апеляційної скарги про те, що апелянт направляв до суду першої інстанції клопотання про дослідження оригіналів доказів, які було надано представником заявника, але суд не витребував зазначені оригінали документів, не має правового значення для вирішення справи, оскільки представником заявника - ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду було надано оригінал свідоцтва про смерть (повторне), видане 30.11.2020 року Калінінського відділу РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, оригінал лікарського свідоцтва про смерть №4622 від 17.10.2020 року та оригінал довідки про причину смерті № 4622 від 17 жовтня 2020 року видані Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР, відповідно до яких ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: церебральний атеросклероз, оригінал довідки про смерть № 06-116/22 від 15.01.2021 року, виданої Калінінським відділом записів громадянського стану Донецького міського управління юстиції, яка також підтверджує факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від церебрального атеросклерозу.

Надані документи було оглянуто колегією суддів в судовому засіданні та встановлено відповідність цим оригіналам копій документів, які містяться в матеріалах справи та на підставі яких, судом першої інстанції було ухвалене рішення.

Щодо доводів апелянта про те, що надані копія лікарського свідоцтва про смерть та копія довідки про причини смерті не мають сили на території України, оскільки складені на підставі наказу міністра охорони так званої «ДНР», суд зазначає наступне.

Надаючи оцінку документу, складеному на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Інші доводи апеляційної скарги не мають значення для правового вирішення справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню за доводами, викладеними в апеляційної скарзі, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А. В. Гапонов

Судді: Л. П. Никифоряк

Г. В. Новікова