Провадження № 2/234/1019/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Давіденко А.В., за участю представника позивача - Скакун С.О., відповідача - ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між банком та ОСОБА_1 29.11.2013 року було підписано Договір № 3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки.

02.12.2013 року з ОСОБА_1 було підписано Додатковий договір № 1 до Договору № 3126/02-ДК від 29.11.2013 року на встановлення кредиту по рахунку фізичній особі.

Відповідно до п.1.1.4 додаткового договору № 1 до Договору № 3126/02-ДК про відкриття та вслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідачу було надано кредит у розмірі 30 000,00 грн., з відсотковою ставкою 24,00% річних. Строк дії кредитної лінії встановлюється на строк платіжної кратки, в тому числі при випуску платіжної кратки на новий строк.

Позивачем всі зобов`язання за заявою були виконані належним чином та відповідачу був наданий кредит в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до п.4.4 додаткового договору № 1 до Договору № 3126/02-ДК про відкриття та вслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідач щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу.

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, має заборгованість перед позивачем у сумі 30 127,07 грн., яка складається з: 29 698,81 грн. - сума основної заборгованості; 275,00 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 14,00 грн. - заборгованість за РКО; 26,35 грн. - сума втрат від інфляції; 14,65 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 88,96 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 9,30 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Ухвалою від 26.08.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі.

21.12.2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що позивачем, в порушення умов абзацу 7 п.п. 4.4. Додаткового договору, йому, як стороні договору, не надані звіти (виписки) по рахунку для сплати на підставі цих звітів (виписок) всіх обов`язкових платежів. Також, до матеріалів позовної заяви визначені договірними відносинами звіти (виписки) для здійснення обов`язкових платежів, позивачем не надані. Ненадання звітів (виписок) свідчить про не виконання належним чином умов Додаткового договору Позивачем, що є порушенням приписів статті 526 ЦК України та умов самого Договору. Також, позивачем до позовної заяви не надані будь-які докази визначення строку дії платіжної картки та продовження строку дії Договору та Додаткового договору при випуску платіжної карти на новий термін. Матеріали позовної заяви, які містять Додаток 1 «Тарифи за користування платіжною карткою, відкритою по пакету»; Додаток. 2 «Правила користування платіжними картами, емітованими AT «Ощадбанк»; Додаток 3 «Вид та предмет супутніх послуг та обґрунтування іх вартості»; Додаток 4 «Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» не містять підтверджень, що саме ці додатки зрозумілі відповідачу для виконання умов Договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо строку дії кредиту, строку дії платіжної картки, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту правил та тарифів та іншою інформації позивача про користування платіжними картками, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином, у Договорі від 29.11.2013 року № 3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та Додаткову договорі № 1 до Договору Договором від 29.11.2013 року № 3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № 3126/02-ДК, не визначені строки дії договірних відносин у цілому. Відповідач вказує, що позивач невірно визначив строки дії Договору та Додаткового договору, строки повернення кредитованих коштів за договірними відносинами, вимоги до відповідача щодо строків повернення кредитованих грошових коштів та визначення самого порушення інтересів філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» як державної установи, є недійсними. Крім того відповідач зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. На момент підписання 29.11.2013 року Договору № 3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та Додаткового договору № 1 до Договору, він працював у Комунальному виробничому підприємстві «Краматорська тепломережа» та отримував заробітну плату на платіжну картку АТ «Ощадбанк» згідно з зазначеним договором. 07.04.2017 року його було звільнено з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» у зв`язку з закінченням дії контракту. Вказує, що згідно до приписів ст.ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України та умов Договору, з 08.04.2017 року починається строк визначення позовної давності у межах котрого позивач мав право звернутися до суду про захист свого інтересу. 08.04.2020 року, згідно приписів ст. 257 ЦК України, спливає термін строку, в межах котрого, позивач мав право звернутися до суду про захист свого інтересу до відповідача. У зв`язку чим у задоволенні позовних вимог просива відмовити у повному обсязі.

21.01.2021 року від начальника філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Яківчик С.В. надійшла відповідь на відзив. Зазначив, що відповідно до таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 02.12.2013 року розраховано графік повернення кредитних коштів. Датою отримання кредиту визначено 02.12.2013 року. Відповідно до п. 1.1.4. додаткового договору №1 до Договору №3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки відповідачу було надано кредит у розмірі 30 000,00 грн. з відсотковою ставкою 24,00 % річних. Строк дії кредитної лінії встановлюється на строк дії платіжної картки, в тому числі при випуску платіжної картки на новий строк.

За умовами договору, а саме п. 4.4. додаткового договору № 1 до Договору №3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки відповідач зобов`язаний погасити заборгованість за Кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк; звільнення з організації, з якою Банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організації) з використанням платіжних карток (для тарифного пакету «Зарплатний»).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 614цс14) картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

02.12.2014 року подовжено термін дії картки зі старим номером НОМЕР_1 .

11.01.2016 року подовжено термін дії картки з новим номером з номером НОМЕР_2 із терміном дії до січня 2020 року. 18.01.2017 року видача карти за пакетом «ЗАРПЛАТНИЙ СУБ`ЄКТІВ ГОСПОДАРЮВАННЯ 2 45» номер НОМЕР_2 з терміном дії до січня 2020 року тобто строком повернення кредиту є січень 2020 року, що підтверджено скриншотами програмного забезпечення Card Management.

З огляду на вищенаведене, та беручи до уваги норму частини 5 ст. 261 ЦК України, відповідно до змісту якої «за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання», тобто з дати закінчення строку дії платіжної картки січень 2020 року, можна дійти висновку, що банком при підготовці та направленні у липні 2020 року позовного матеріалу до суду, не порушені норми Глави 19 Цивільного кодексу України.

На підставі користування кредитними коштами, наданими ОСОБА_1 банком, виникла загальна сума заборгованості 30 127,07 грн.

Згідно виписки по рахунку яку будо додано до позовної заяви від 30.07.2020 року, 25.11.2019 відповідачем було поповнено картковий рахунок через ATM Note Acceptance UKR в сумі 800,00 грн., а 12.12.2019 та 18.12.2019 видача готівки через ATM UKR KRAMATORSK BRANCH у сумі 100,00 грн. та 400,00 грн відповідно.

Виписки отримано з автоматизованої банківської системи «БАРС Millennium AT «Державний ощадний банк України».

Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до умов договору банківського рахунку, укладеного між підприємством і банком, то такий документ може бути доказом отримання кредиту та наявності заборгованості, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

01.03.2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення до відповіді на відзив. Зазначив, що позивачем не вірно визначені положення Договору від 29.11.2013 р. № 3126/02-ДК та Додаткового договору №1 без дати.

П. 2 Додаткового договору № 1 без дати встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами, діє протягом дії Договору і є невід`ємною частиною Договору. Вказує, що на момент розгляду позовної заяви, позивачем не надані докази або будь-яка інформація про фактичну дату підписання зазначеної Додаткової договору №1, що є порушенням вимог п. 2 ст. 631 ЦК України та свідчить про нікчемність вимог позивача у повному обсязі.

Також, позивачем не вірно визначена дата отримання кредиту, та яка визначена 02.12.2013 року відповідно до таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної ставки станом на 02.12.2013 року з наступних факторів.

Зазначена таблиця є Додатком 4 до Договору № 3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 29.11.2013 р. (в редакції Додаткового договору № 1 до Договору № 3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 29.11.2013 р.), що має додаткові та невід`ємні положення до її застосування та які не зазначені у матеріалах позовної заяви.

Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки визначена з метою запобігання завдання позичальнику моральної та матеріальної шкоди через надання недостовірної та неповної інформації та є довідковою та складеною на дату укладення Договору. Фактичні строки та сума платежів можуть відрізнятись від планових в залежності від змін у датах, сумах платежів та їх цільового призначення, реальна процентна ставка та абсолютне подорожчання кредиту можуть змінюватись.

Ця таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки заповнюється із припущення, що на дату укладення Договору кредитні кошти Позичальнику надано в повному обсязі ліміту кредитної лінії (кредиту).

Позивачем не надані доказі до суду про надання відповідачу кредитних коштів в повному обсязі для визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки.

П. 1.1.4 Додаткового договору визначено, Банк встановлює кредит Клієнту (Позичальнику) на його рахунок, а не надає йому кошти в частковому або повному об`ємі.

Відповідно до п. 1.1.6 кредит стає доступним Клієнтові з дати першого зарахування заробітної плати, при цьому позивачем не надано будь-яких доказів та інформації про перше зарахування заробітної плати на рахунок відповідача.

Зазначені вище норми діючого законодавства не ураховані позивачем при наданні відповіді на відзив відповідача.

З питання визначення правомірності строків позовної давності відповідач зазначив, що звільнення його з організації, що мала з Банком договір на зарахування заробітної плати своїм працівникам, було першою подією для вчинення певних дій та визначення строків позовної давності з вимогою про повернення кредитних коштів. Матеріали та докази про дату його звільнення з такої організації надано суду до матеріалів відзиву на позовну заяву від 16.12.2020.

Також вказує, що у відповіді на відзив, позивач інформує суд про те, що 02.12.2014 та 11.01.2016, були подовжені терміни дії картки відповідача, а 18.01.2018 року видана нова кратка за пакетом «ЗАРПЛАТНИЙ СУБ`ЄКТІВ ГОСПОДАРЮВАННЯ», але не надано жодного доказу, що визначені дії з подовження дії картки та видачі нової картки зроблені в рамках існуючого договору від 29.11.2013 № 3126/-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Скриншоти програмного забезпечення Card Management та виписки з автоматизованої банківської системи «БАРС Millenium AT «Державний ощадний банк України» не є доказам про факт подовження дії платіжної картки та видачі нової картки відповідачу в рамках дії договору від 29.11.2013 № 3126/-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки на умовах тарифного пакету «Зарплатний».

23.03.2021 року від представника АТ «Ощабданк» Скакун С.О. надійшли пояснення за заперечення відповідача. Зазначила, що у запереченні відповідача, не вірно зазначено рік отримання нової картки, а саме 18.01.2018, однак у відповіді на відзив позивач зазначив дату отримання платіжної картки - 18.01.2017 рік та підтвердив цю інформацію розпискою про отримання платіжної картки (знаходиться в матеріалах судової справи). Отже, саме з цих підстав твердження відповідача щодо пропуску строків позовної давності для звернення з позовом до суду не відповідають дійсності та обчислюються відповідачем помилково.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково представник позивача показала, що датою додаткової угоди є 02.12.2013 року, що підтверджується копіями скриншотів програмного забезпечення, які додані до відповіді позивача на відзив. Також зазначила, що в 2017 році відповідачу була видана нова картка, строк повернення кредиту січень 2020 року. Строк позовної давності не пропущений. Позовні вимоги вважає обгрунтованими та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогійні, що у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідач зазначив, що в порушення вимог діючого законодавства Додатковий договір не містить дати укладення; в порушення п.4.4 Додаткового договору йому не надавалися звіти по рахунку; в квітні 2017 року він був звільнений з підприємства, з яким АТ «Ощадбанк» уклало договір на обслуговування карткових рахунків працівників. Відповідач пояснив, що користувався кредитними коштами, однак не володіє інформацією коли саме використовував кошти. Вважає, що виписки, надані позивача є неправомірними, оскільки складені різними датами. Вперше картку АТ «Ощадбанк» він отримав у 2013 році. У відповідача відсутні документи про отримання ним карток в 2018 та 2019р.р. Вважає, також, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду (початок строк з квітня 2017 року) та просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено судом, між 29.11.2013 року між АТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 був підписаний Договір № 3126/02-ДК про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки.

02.12.2013 року з ОСОБА_1 було підписано Додатковий договір № 1 до Договору № 3126/02-ДК від 29.11.2013 року на встановлення кредиту по рахунку фізичній особі.

Відповідно до п.1.1.4 додаткового договору № 1 до Договору № 3126/02-ДК про відкриття та вслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідачу було надано кредит у розмірі 30 000,00 грн., з відсотковою ставкою 24,00% річних. Строк дії кредитної лінії встановлюється на строк платіжної кратки, в тому числі при випуску платіжної кратки на новий строк.

Відповідно до п.4.4 додаткового договору № 1 до Договору № 3126/02-ДК про відкриття та вслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідач щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Відповідач зобов`язався погасити заборгованість за кредитом в повному обсязі у разі: закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк; звільнення з організації, в якій працює; щомісячно отримувати звіт по рахунку; в разі порушення строку сплати платежів сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов`язання виконав, в той час як ОСОБА_1 належним чином останні не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість на загальну суму 30 127,07 грн., яка складається з: 29 698,81 грн. - сума основної заборгованості; 275,00 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 14,00 грн. - заборгованість за РКО; 26,35 грн. - сума втрат від інфляції; 14,65 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 88,96 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 9,30 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання; сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

На підтвердження погодження умов договору з відповідачем банком додано до матеріалів позовної заяви копії наступних документів: розразунок заборгованості станом на 23.07.2020 року, сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом, додатковий договір № 1 до Договору № 3126/02-ДК, договір № 3126/002-ДК від 29.11.2013 року, виписку по картковому рахунку з 01.12.2013 року по 23.07.2020 року, копії скріншотів програмного забезпечення банку, розписку про отримання відповідачем платіжної картки 18.01.2017 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору від 02.12.2013 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та має заборгованість станом на 23.07.2020 року на загальну суму 30 127,07 грн., яка складається з: 29 698,81 грн. - сума основної заборгованості; 275,00 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 14,00 грн. - заборгованість за РКО; 26,35 грн. - сума втрат від інфляції; 14,65 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 88,96 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 9,30 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Вказаний розрахунок є чітким, повним і розгорнутим по окремих категоріям, а також за своїм змістом узгоджується з відомостями, наведеними у виписці по рахунку відповідача, з якої, у свою чергу, вбачається, що відповідач здійснював використання кредитних коштів, розраховувався за допомогою платіжної картки, знімав готівку, а також частково здійснював погашення кредиту.

Натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості за кредитом, матеріали справи не містять.

Також суд вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за РКО 14 грн. При цьому суд виходить з того, що згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Як встановлено у судовому засіданні, вказані послуги передбачені п.1.10 Договору № 3126/02-ДК від 29.11.2013 року та надавалися відповідачу, про що свідчить виписка з рахунку.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони, водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати процентів з урахуванням санкцій, пов`язаних із невиконанням грошового зобов`язання.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів.

Вказане відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано.

Кредитний договір недійсним в установленому законом порядку не визнаний.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач довів існування кредитних зобов`язань та заборгованості за кредитним договором, надавши суду чіткий розрахунок заборгованості, який в установленому процесуальному порядку відповідачем не спростовано. Будь-яких доказів щодо погашення суми боргу за кредитним договором відповідачем суду не надано.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо невідповідності вимогам чинного законодавства додаткової угоди, оскільки вказаний договір ним підписаний та не визнаний недійсним у судовому порядку.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, суд відхиляє, оскільки як підтверджено матеріалами справи, позивач отримав платіжну картку банку, після її перевипуску, 18.01.2017 року та користувався кредитними коштами останній раз 18.12.2019 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку, та, як пояснив відповідач у судовому засіданні, інших договорів він з АТ «Ощадбанк» не укладав.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач відкривав йому рахунок з тарифом «зарплатний», а не кредитний, суд зазначає наступне. Згідно п.1.1.4 Додаткового договору № 1 відповідачу був встановлений кредит на поточний рахунок «зарплатний» в розмірі 30 000,00 грн. Згідно п.4.2 Додаткового договору, - «Клієнт має право скористатись кредитом у разі відсутності власних коштів на рахунку», а згідно п. 4.4 Додаткового договору «Клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом в повному обсязі у разі звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб з використанням платіжних карток». Вказане свідчить про необгрунтованість цих доводів, оскільки що відповідач користувався також і кредитними коштами, наданими на зарплатний рахунок.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у сумі 2102,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитом на загальну суму 30 127,07 грн., яка складається з: 29 698,81 грн. - сума основної заборгованості; 275,00 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 14,00 грн. - заборгованість за РКО; 26,35 грн. - сума втрат від інфляції; 14,65 грн. - сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів; 88,96 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 9,30 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () понесені судові витрати в сумі 2 102,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Повний текст рішення складений 12.04.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець