ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 725/3829/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про повернення безпідставно знятих коштів, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2020 року (головуючий у 1-й інстанції Піхало Н. В.),-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Дороган Інна Григорівна, звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про повернення безпідставно знятих коштів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08 вересня 2016 року між нею та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено договір банківського рахунку №01, та отримала картку з кінцевим терміном дії червень 2019 року. Однак, 08 листопада 2019 року, тобто після закінчення строку дії картки, нею було виявлено, що о 13 год. 30 хв. невстановлена особа здійснила незаконний переказ коштів в сумі 5000 гривень з її карткового рахунку, банком емітента якої є відповідач, на невстановлений картковий рахунок.

На її звернення, банк своїм листом від 18.02.2020 року за №CV2-50.4/112 повідомив, що 08.11.2019 року о 14 год. 11 хв. зафіксовано дзвінок в ЦОК від імені клієнта, і особа яка дзвонила пройшла ідентифікацію та замовила логін та пароль. Отримавши тимчасовий логін та пароль, який був надісланий на анкетний номер телефону клієнта НОМЕР_1 , було зафіксовано вхід інтернет-банкінг клієнта з мобільного пристрою та здійснено операції.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/474/21

В подальшому на підставі її заяви до ЄРДР внесено відомості по кримінальному провадженні №0001543 від 04.12.2019 року за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки невідомі зловмисники скориставшись номером її мобільного телефону, підв`язаного до банківської картки, та без її відома здійснювали операції по її картковому рахунку.

Таким чином, виявивши безпідставне списання коштів, вона повідомила відповідача та правоохоронні органи про вищевказаний факт. В межах зазначеного кримінального провадження встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 .

Посилаючись на вказане, а також на те, що відповідачем було безпідставно здійснено переказ коштів її з карткового рахунку, просила стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на її користь, безпідставно перераховані кошти в сумі 5000 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно перераховані кошти в сумі 5000 гривень.

15 лютого 2021 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.11.2020 року.

02 березня 2021 року ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці заяву АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про повернення безпідставно знятих коштів, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.11.2029 року, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подано апеляційну скаргу, в якій вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скарги мотивує тим, що судом першої інстанції в процесі розгляду справи не враховано порядок та умови правовідносин між позивачем і банком, не з`ясовано їх права та обов`язки при настанні випадку, який висвітлюється в позові. В оскаржуваному рішенні судом не зазначено, що саме порушив банк, які винні дії з боку банку мали місце і на яких правових підставах базується обґрунтування неналежних дій з боку відповідача.

Зазначає, що підставою для відкриття рахунку позивачу була заява про приєднання до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, і підписавши вказану заяву позивач висловив своє волевиявлення і цим погодився з її умовами. У цій заяві зазначено, що позивач просить банк підключити її до системи «Інтернет-банкінгу». Логін для входу в систему: ib84008, номер мобільного телефону для отримання повідомлень та паролів: НОМЕР_1 , і саме ці контактні дані ідентифікують позивача і саме обов`язком позивача є їх зберігання та нерозголошення третім особам.

Вказує, що сторони на умовах, визначених договором, які є суттєвими та впливають на вирішення справи, домовились про можливість електронної взаємодії за допомогою автентифікаційних даних. Згідно п.п.6.1.3.-6.1.6. клієнт погоджується, що використання автентифікаційних даних, які направляються на номер мобільного телефону клієнта, є належною і достатньою автентифікацією клієнта, підтвердженням права здійснювати операції через дистанційні канали обслуговування. Клієнт самостійно має забезпечити недоступність для третіх осіб автентифікаційних даних, що використовуються з метою здійснення операцій, в тому числі надісланих на номер мобільного телефону клієнта. Клієнт самостійно і в повному обсязі несе ризик та відповідальність за всі наслідки, що спричинені отриманням доступу та/або здійсненням операцій третіми особами, через безпосереднє необережне чи навмисне повідомлення клієнтом, при технічному перехопленні інформації направленої на номер мобільного телефону клієнта або заволодінні мобільним телефоном (сім картою).

Вищевказані умови, які діяли станом на 08.11.2019 року, чітко встановлюють обов`язок позивача бути відповідальним та не розголошувати третім особам відомості щодо логіну та паролів, які є секретною інформацією та які можуть бути відомі виключно позивачу. Після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував зобов`язаний негайно повідомити банк в спосіб передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснених операцій та відповідальність несе користувач. При цьому, позивач звернулася до банку із відповідною заявою лише 02 грудня 2019 року, майже через місяць після такого випадку. Вказані обставини підтверджують відсутність порушень в діях банку.

Крім того, банк завжди належним чином виконував свої зобов`язання перед позивачем, встановлені договором, застосування до банку відповідальності, передбаченої ЦК України є повністю безпідставним. Банк не здійснював жодного переказу коштів з рахунку позивача, більше того, банк не здійснював жодного належного переказу коштів, відповідно, застосування до банку відповідальності є неправомірним.

Просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції в повному обсязі відповідає зазначеним нормам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що саме позивачка, як користувач банківськими послугами своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті або ж незаконному використанню ПІН-коду чи іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому зняття коштів з рахунку позивача було безпідставним та несанкціонованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції вважає його такими, що відповідають обставинам справи, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2016 року між позивачкою ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено договір банківського рахунку №01, на виконання якого ОСОБА_1 отримала карку з терміном дії до червня 2019 року.

08 листопада 2019 року, тобто після закінчення строку дії картки, позивачкою було виявлено, що о 13 год. 30 хв. невстановлена особа, здійснила незаконний переказ коштів в сумі 5000 гривень з її карткового рахунку, банком емітента якої є відповідач, на невстановлений картковий рахунок.

На підставі заяви ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості по кримінальному провадженні №0001543 від 04.12.2019 року за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки невідомі зловмисники скориставшись номером її мобільного телефону, підв`язаного до банківської картки, та без її відома здійснювали операції по її картковому рахунку.

Зокрема, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що 08 листопада 2019 року, приблизно о 13 год. 30 хв., невстановлена особа, приславши на мобільний телефон заявниці СМС з змістом, що не відповідав дійсності, спонукала її до передачі відомостей, за допомогою яких, невідома особа здійснила незаконний переказ коштів в сумі 5000 гривень з карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 , банком емітентом якої є «ПУМ Банк», на невстановлений картковий рахунок, спричинивши матеріальної шкоди на вказану суму (а.с. 34).

Крім того встановлено, що на звернення позивачки ОСОБА_1 банк своїм листом від 18.02.2020 року за №CV2-50.4/112 повідомив, що 08.11.2019 року о 14 год. 11 хв. зафіксовано дзвінок в ЦОК від імені клієнта, особа яка дзвонила пройшла ідентифікацію та замовила логін та пароль. Отримавши тимчасовий логіста пароль, який був надісланий на анкетний номер телефону клієнта НОМЕР_1 , було зафіксовано вхід інтернет-банкінг клієнта з мобільного пристрою та здійснено операції (а.с. 10).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 , емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Відповідно до вказаного правового висновку, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що сторони на умовах, визначених договором, домовились про можливість електронної взаємодії за допомогою автентифікаційних даних, які чітко встановлюють обов`язок позивача бути відповідальним та не розголошувати третім особам відомості щодо логіну та паролів, які є секретною інформацією та які можуть бути відомі виключно позивачу, тому відповідальність за операції несе позивач, оскільки АТ «ПУМ Банк» не було надано доказів на підтвердження сприяння позивачем незаконного використання персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, правильним є висновок суду першої інстанції про несанкціоноване списання грошових коштів із рахунку ОСОБА_1 , у зв`язку із чим вони підлягають поверненню.

На спростування доводів апеляційної скарги, що правовідносини між банком і позивачем будувались на підставі заяви і ДКБО, згідно умов яких, клієнт самостійно і в повному обсязі несе ризик та відповідальність за всі наслідки, що спричинені отриманням доступу та/або здійсненням операції третіми особами, колегія суддів зазначає, що у даних спірних правовідносин має місце порушення норм цивільного законодавства України, спеціальних правових норм, зокрема Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, тому слід застосовувати спеціальні норми права, які також викладені вище у тексті вказаної постанови.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка виявивши безпідставне списання коштів, повідомила відповідача та правоохоронні органи про даний факт й відповідно на даний час, в межах зазначеного кримінального провадження встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 , а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога ОСОБА_1 до АТ «ПУМ Банк» про стягнення на її користь безпідставно перерахованих коштів в сумі 5000 гривень, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 року у справі № 711/11121/18.

Таким чином суд першої інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів по справі, і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 квітня 2021 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак