Справа № 344/5255/17
Провадження № 2/344/772/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1 , адвоката Клименка О.І. представників відповідача Михайлюк Н.М., Гринів Ю.М., представника третьої особи Коваль Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Оріана», третя сторона без самостійних вимог на стороні позивача - Управління пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про зобов`язання здійснити нарахування заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в квітні 2017 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Оріана» (далі- ВАТ «Оріана»), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Управління пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську (далі - УПФУ в м.Івано-Франківську) про зобов`язання здійснити нарахування заробітної плати та зобов`язання відрахувань у пенсійний та інші державні фонди, стягнення заробітної плати.

Заочним рішенням Іванно-Франківського міського суду від 08.05.2018 частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.07.2018 заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.01.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

Позовна вимога ОСОБА_1 мотивована тим, що згідно до відповіді УПФУ в м.Івано-Франківську, яку позивач отримав 13.03.2017, у період 01.02.2008 - 31.08.2016 йому не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата з ВАТ «Оріана» та не нараховувались обов`язкові платежі у пенсійний та інші фонди. В обґрунтування правових підстав для нарахування відповідачем виплат, позивачем вказано, що згідно з наказом Фонду державного майна України від 26.11.2004 його призначено на посаду голови правління ВАТ «Оріана» та укладено контракт від 23.11.2004, відповідно до якого йому призначено посадовий оклад в розмірі 2 945,79грн.

Додатковими угодами від 28.10.2005, від 24.11.2006 строк дії вказаного контракту продовжено відповідно до 23.11.2006 та до 23.11.2007.

Згідно з наказами Фонду державного майна України від 21.09.2007 та від 20.02.2008 його призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана», а також 09.10.2007 та 26.02.2008 укладено трудові договори, відповідно до яких позивачу призначено посадовий оклад у розмірі 2 945,79грн.

Наказом Фонду державного майна України від 23.03.2008 позивача відсторонено від виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана», а 25.03.2008 призначено на посаду першого заступника голови правління ВАТ «Оріана» та встановлено проводити оплату праці наказом від 28.04.2008 в повному розмірі згідно зі штатним розкладом та рішенням наглядової ради ВАТ «Оріана». При цьому, позивача призначено 10.04.2009 на посаду радника голови правління ВАТ «Оріана» та встановлено оплату праці у розмірі 4 418,69грн.

За вказаний позивачем період трудових відносин з відповідачем йому не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, крім того не проведений остаточний розрахунок та не здійснено розрахунку та відрахувань обов`язкових платежів у пенсійний та інші фонди відповідно.

Позивач вважає, що відповідачем порушені його трудові права та право на отримання пенсії за весь трудовий стаж, у зв`язку з чим звернувся до суду та просив зобов`язати ВАТ «Оріана» здійснити нарахування заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 - 25.09.2016 в розмірі 529 550,64грн. з врахуванням суми індексації заробітної плати; зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за період 01.02.2008-25.09.2016 в розмірі 431 591,74грн. з врахуванням суми індексації заробітної плати; зобов`язати відповідача сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату помісячно з 01.02.2008 до 25.09.2016 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди згідно з довідкою-розрахунком ТОВ «Юрек-Аудит» у розмірі 97 958,89грн., зокрема до Фонду соціального страхування на випадок тимчасової втрати працездатності - 1 561,76грн., до Фонду соціального страхування на випадок безробіття - 891.08грн., до Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України як за фізичну особу за місцем юридичної реєстрації та підзвітності відповідача - 3 123,53грн., податок на доходи фізичних осіб - 78 703,57грн., єдиний соціальний внесок - 11 281,83грн., військовий збір - 2 397,12грн., стягнути з відповідача 2 000,00грн. витрат за надання юридичної допомоги та 1 200,00грн.за аудиторські послуги.

Позивач 05.03.2020 через канцелярію суду подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем підтримано вимоги позовної заяви від 19.04.2017, крім того просив відшкодувати витрати на загальну суму 130 394.28грн., понесені ним за період 01.02.2008-29.04.2014 під час здійснення своїх посадових обов`язків на посаді: в.о. голови правління ВАТ «Оріана» за період 01.02.2008 по 23.03.2008 включно; першого заступника в.о. голови правління ВАТ «Оріана» з 25.03.2008 по 09.04.2009 включно; радника голови правління ВАТ «Оріана» з 10.04.2009 по 25.09.2016 включно.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.01.2020 визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

До канцелярії суду 18.02.2020 АТ «Оріана» подано клопотання про долучення письмових пояснень та доказів, в якому відповідач підтримав позицію, заявлену під час перегляду рішення судами апеляційної та касаційної інстанцій по даній справі. Тим самим відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю підстав для такого задоволення, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з відповідачем у заявлений період, а саме: з 2008 по 26.09.2016.

В обґрунтування пояснень, відповідачем вказано на наступне: ОСОБА_1 звільнено наказом ВАТ «Оріана» від 18.05.2009 на підставі вироку Калуського міськрайонного суду від 09.04.2009. Однак, в журналах реєстрації наказів ВАТ «Оріана» за 2008 та 2009 наказів №5 від 25.03.2008 та №9 від 10.04.2009 про призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника голови правління ВАТ «Оріана» та посаду радника голови правління, на які вказує позивач, не зареєстровано. В заперечення доводів позивача, відповідачем заявлено, що в штатному розкладі працівників ВАТ «Оріана» з 01.01.2008 відсутні посади першого заступника голови правління ВАТ «Оріана» та посада радника голови правління. Одночасно, відповідач звернув увагу на рішення, які набрали законної сили за позовом ОСОБА_1 і на його переконання саме ними підтверджена правильність та законність звільнення позивача.

Відповідач заперечив заявлені позивачем витрати, понесені ним за період 01.02.2008-29.04.2014 під час здійснення своїх посадових обов`язків в розмірі 130 394,28грн., оскільки позивачем не надано звітів до ВАТ «Оріана» для отримання компенсації за витрачені кошти у період заявленої позивачем праці та займаних посад. А подані до суду позивачем документи не свідчать про факти відряджень та перебування з відповідачем у трудових відносинах.

Частиною 2 ст.233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Заслухавши пояснення сторін, свідків у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши позовну заяву, письмові пояснення, матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Фонд державного майна України та ОСОБА_1 23.11.2004 уклали контракт №622, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду керівника виконавчого органу відкритого акціонерного товариства «Оріана». Відповідно до умов даного контракту, зокрема п.1.2 сторонами погоджено, що цей контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові стосунки між Керівником та Вищим органом товариства. Крім того, відповідно до п.3.1 даного контракту за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, встановлений посадовий оклад на рівні 2 945,79грн. Даний контракт укладений 23.11.2004 та визначена сторонами його дія до 25.11.2005.

Наказом Фонду державного майна України №2625 від 26.11.2004 ОСОБА_1 призначено на посаду голови правління ВАТ «Оріана».

Строк дії контракту №622 від 23.11.2004 був неодноразово продовжений згідно додатково укладених угод між сторонами, зокрема додаткова угода №1 від 28.10.2005 - до 23.11.2006, додаткова угода №1 від 24.11.2006 - до 23.11.2007.

Згідно до наказу Фонду державного майна України №1528 від 21.09.2007 ОСОБА_1 на підставі протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана» від 14.09.2007, призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана».

Між Фондом державного майна України та позивачем 09.10.2007 укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана». Згідно положень даного договору сторони погодили розмір посадового окладу позивача - 2945,79грн. та строк дії договору - з 09.10.2007 до загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана», але не більше ніж три роки.

Наказом Фонду державного майна України №200 від 20.02.2008 скасовано наказ ФДМУ від 21.09.2007 №1528, виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» покладено на позивача з дати виходу відповідного наказу. Передумовою даного наказу було винесення Господарським судом Івано-Франківської області рішення від 31.10.2007 по справі №7/197 про визнання загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана» від 14.09.2007 недійсними.

Відповідно до трудового договору, який укладений 26.02.2008 між Фондом державного майна України та позивачем, ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки голови правління ВАТ «Оріана», визначено, що за виконання обов`язків передбачена щомісячна виплата заробітної плати - посадовий оклад на рівні 2 945,79грн. Строк дії даного договору - з 26.02.2008 до загальних зборів акціонерів ВАТ «Оріана», але не більше ніж три роки.

Наказом Фонду державного майна України №352 від 24.03.2008 відсторонено позивача від виконання обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» на підставі Постанови Прокуратури м.Калуш Івано-Франківської області від 18.02.2008, у зв`язку з пред`явленням звинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.382 та ч.2 ст.367 КК України.

Крім того, позивачем подано до суду копію наказу ВАТ «Оріана» №5 від 25.03.2008, відповідно до якого призначено на посаду першого заступника голови правління ВАТ «Оріана» ОСОБА_1 . При цьому, даним наказом передбачено, що повноваження ОСОБА_1 на даній посаді, мають бути обумовленні окремою довіреністю за підписом в.о. голови правління ОСОБА_6 . При цьому сторонами у даній справі не забезпечено надання відповідних доказів, які б вказували на видання такої довіреності з чітким викладом повноважень ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови правління з 25.03.2008.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі №1-8/09 від 09.04.2009 позивача визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст.364 ч.2 та 367 ч.2 КК України та призначено покарання. Таким чином, за правилами, встановленими ст.70 КК України визначено ОСОБА_1 чотири роки позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в установах чи організаціях усіх форм власності строком на 2 роки зі сплатою штрафу в розмірі 2 000грн.

Наказом ВАТ «Оріана» від 18.05.2009 на підставі вироку від 09.04.2009 ОСОБА_1 було звільнено.

Судом встановлено, що позивач звертався до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ВАТ «Оріана» про стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме за період 21.02.2008-30.04.2008 та моральної шкоди. При цьому, позивачем в обґрунтування правомірності заявлених вимог, вказано, що на роботу його не пускають, а заробітну плату не виплачують.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2010 за результатами перегляду рішення Калуського міськрайонного суду від 22.12.2009 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Оріана» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.02.2008 в сумі 100 499,50грн., 6 307,38грн. - компенсації втрати частини заробітку, 58 472,55грн. - підзвітних сум, 4 966,24грн. - страхових сум по листках непрацездатності; стягнення з ОСОБА_7 20 000,00грн. моральної шкоди та визнання незаконним дій ОСОБА_7 щодо направлення йому листа від 28.05.2009 і видання наказу №12к ВАТ «Оріана» від 18.05.2009 про звільнення його з роботи відмовлено у задоволенні позову. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що починаючи з 18.02.2008 до вирішення даного спору судом першої інстанції, тобто до 22.12.2009 ОСОБА_1 не виконував правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «Оріана» і на роботу не виходив. Даний факт, за висновками суду, підтверджується копіями табелю обліку використання робочого часу та копіями актів про відсутність позивача на робочому місці.

Верховний Суд України 27.08.2010 виніс ухвалу, якою рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.03.2010 залишив без змін.

Отже рішенням суду апеляційної інстанції від 25.03.2010 у справі №22-ц-331/2010, яке набрало законної сили, підтверджено правомірність дій відповідача - ВАТ «Оріана» стосовно відсутності зобов`язань по виплаті заробітної плати позивачу з 18.02.2008. Крім того, судом відхилено доводи ОСОБА_1 стосовно призначення наказом від 25.03.2008 за підписом ОСОБА_6 його виконуючим обов`язки голови правління, оскільки призначення на посаду ОСОБА_6 судом визнано незаконним, а призначення на посаду позивача було неправомірним.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позиція позивача у даній справі, яка розглядається судом ґрунтується на доводах неправомірності дій ВАТ «Оріана», які полягають у порушенні законних прав та інтересів позивача, які гарантовані Кодексом законів про працю України, Закону України «Про оплату праці». Позивач звернувся до суду із заявою, де вказав на неправомірність дій відповідача у зв`язку із невиплатою заробітної плати та нездійсненням сплати обов`язкових страхових внесків та звітності за період, в якому він фактично перебував з відповідачем в трудових відносинах, а саме з 01.02.2008 по 25.09.2016.

Крім того, судом встановлено, що Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглянутий позов ОСОБА_1 , який звернувся з вимогами до ВАТ «Оріана» про поновлення його на роботі на посаді радника голови правління та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням суду від 07.03.2012 у справі №2-1003, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду в Івано-Франківській області від 03.04.2012, в задоволенні позову відмовлено. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про поновлення його на посаді радника голови правління ВАТ «Оріана».

Як встановлено судом в ухвалі від 03.04.2012, наказом від 10.04.2009 №9 в.о. голови правління ВАТ «Оріана» ОСОБА_6 ОСОБА_1 переведено з 09.04.2009 на вакантну посаду радника голови правління за його згодою.

Разом з тим, з матеріалів судової справи, судом встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2008 у справі №2-а-4181/08 визнано незаконним та скасовано наказ Фонду державного майна України №352 від 24.03.2008 в частині покладення обов`язків голови правління ВАТ «Оріана» на ОСОБА_6 . Така постанова залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2009 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.11.2012. Незаконний наказ не породжує правових наслідків, в тому числі і рішення про призначення позивача на вакантну посаду радника голови правління ВАТ «Оріана» згідно наказу №9 від 10.04.2009 в.о. голови правління ОСОБА_6 .

Крім того, в підтвердження обґрунтованого звернення позивача з вимогами про нарахування заробітної плати з 01.02.2008 по 26.09.2016 у зв`язку із виконанням трудових обов`язків, позивачем в заяві про збільшення позовних вимог від 05.03.2020 зазначено про не відшкодування роботодавцем витрат, у зв`язку із виконанням ним функціональних обов`язків на посадах ВАТ «Оріана» в період з 01.02.2008 по 29.04.2014 на загальну суму 130 394,28грн. витрат., хоча розрахунок подано на загальну суму 117394,28 грн. (за період лютий 2008- 22 грудня 2009 на загальну суму 58 472,55грн. та 22.12.2009-29.04.2014 на загальну суму 58 921,73грн.).

Зокрема стороною позивача подано до суду сформовані реєстри підтверджуючих документів за період лютий 2008- 22 грудня 2009 на загальну суму 58 472,55грн., а також квитанції, рахунки, проїзні документи.

При цьому, рішенням суду апеляційної інстанції від 25.03.2010 у справі №22-ц-331/2010, яке набрало законної сили, відмовлено у стягненні 58 472,55грн., які затрачені позивачем на проїзд до місця роботи і на відрядження, оскільки позивачем не доведено, що він після відсторонення від займаної посади виконував у відповідача іншу роботу та направлявся адміністрацією ВАТ «Оріана» у відрядження та затрачені ним кошти на бензин для заправки власного автомобіля підлягають компенсації за рахунок відповідача. А отже, керуючись п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд постановив відповідною ухвалою закрити провадження в частині позовних вимог позивача про зобов`язання ВАТ «Оріана» здійснити відшкодування витрат, понесених позивачем з лютого 2008 по 22 грудня 2009.

Стосовно заявлених до відшкодування позивачем витрат за період з 22.12.2009-29.04.2014 на загальну суму 58 921,73грн., в підтвердження яких ним подані до суду квитанції про оплату послуг ксерокопіювання, послуги мобільного зв`язку, придбання бензину, відрядне посвідчення, судом встановлено наступне.

До прикладу згідно із поданим позивачем в якості доказів участі в господарській діяльності ВАТ «Оріана» в заявлений період, а саме 23.11.2004 -25.09.2016, відрядного посвідчення, таке видано ВАТ «Оріана» раднику голови правління ОСОБА_1. для участі в судовому засіданні господарського суду, у м.Львів на 1 день - 29.04.2010. При цьому в матеріалах справи міститься Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 29.04.2010 (а.с.144 т4) в якій відсутні відомості про участь безпосередньо позивача в проведеному засіданні суду, що в свою чергу не може бути доказом участі ОСОБА_1 в господарській діяльності та виконання покладених повноважень ВАТ «Оріана».

Перевіряючи надані позивачем квитанції про оплату послуг та придбання товарів, які не містять у собі будь-яких відомостей про участь позивача у господарській діяльності відповідача, тобто не підтверджують наявність між ним і відповідачем трудових відносин, суд оцінює їх критично.

Під час розгляду справи, суду представлені і оглянуті копії табелів обліку використання робочого часу ВАТ «Оріана» починаючи з 21.12.2009 по вересень 2016 включно, з яких вбачається відсутність відображеної інформації про вихід на роботу та облік використаного часу ОСОБА_1 .

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України (відповідно до преамбули цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст.3 та ст.4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 21 КЗпП України закріплено обов`язок власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.93 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Крім того, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим ст.12 Закону України «Про оплату праці».

Таким чином, обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), про що йдеться у ст.94 КЗпП України і ст.1 Закону України «Про оплату праці» та гарантовані державою виплати, передбачені ст.12.

Наведені норми та обставини справи спростовують заявлені в позовній заяві та додаткових поясненнях покликання позивача, що в спірний період ОСОБА_1 виконував покладені на нього функціональні обов`язки, які пов`язані з участю та організацією господарської діяльності відповідача.

Водночас, зважаючи на відсутність доказів обліку робочого часу позивача, та з урахуванням того, що надані суду матеріали не забезпечені належними доказами про виконання посадових обов`язків позивачем за дорученням роботодавця в період з 18.02.2008 по 26.09.2016, вимоги ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не мають достатнього підґрунтя, а отже і законних очікувань на вказані виплати.

Таким чином, в умовах відсутності підтвердження фактів про здійснення позивачем своїх функціональних, трудових обов`язків, у відповідача не було правових підстав для нарахування і виплати позивачу заробітної плати та обов`язкових страхових платежів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині нарахування заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 18.02.2008 - 25.09.2016; зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за період 18.02.2008-25.09.2016; зобов`язати відповідача сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату помісячно з 18.02.2008 до 25.09.2016 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди слід відмовити.

Суд також встановив, що позивачем в основу обґрунтування періоду стягнення заявленої суми покладено відомості з листа Управління пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську №121/П-15 від 13.03.2017. Зокрема, УПФ зазначено, що призначена пенсія за віком з 26.09.2016 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 4 055,83грн. У відомостях про застраховану особу (в довідці форми ОК-5) відсутні суми заробітку з 01.02.2008р. (крім квітня 2009).

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено нарахування заробітної плати позивачу за весь лютий 2008, тобто з першого числа місяця. Вказані обставини знайшли своє відображення в поданій до суду і долученій до матеріалів справи Індивідуальній відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України (довідка форми ОК-5) ОСОБА_1 нарахування та виплата заробітної плати для нарахування пенсії, де сума заробітку для нарахування пенсії за лютий становить 0,00грн. Підставність та правомірність невиплати передбаченої заробітної плати позивачу за період з 01.02.2008 по 18.02.2008 не доведена стороною відповідача та документальними матеріалами судової справи, тому в цій частині вимоги позову слід задовольнити частково. В той же час, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, а також наявність багаточисельних судових спорів між сторонами по справі у різних юрисдикціях, судом під час розгляду цієї справи по суті не було встановлено вини відповідача у такій невиплаті позивачу передбаченої заробітної плати за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, а тому суд вважає, що необхідно поновити порушене право позивача, а позовні вимоги є частково підставними і необхідно ухвалити рішення, яким стягнути з ВАТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, зобов`язавши ВАТ «Оріана» здійснити нарахування і виплату такої заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 - 18.02.2008, сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату з 01.02.2008 по 18.02.2008 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди, а в решті вимог - відмовити. На переконання суду таке судове рішення відновить порушене право позивача, а такий спосіб захисту порушеного права буде ефективним, доцільним та справедливим при оцінці усіх обставин в їх сукупності.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами ст.233 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про оплату праці».

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ст.29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Статтею 21 КЗпП України закріплено обов`язок власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, не проведені відповідачем нарахування, виплати заробітної плати, а також не нараховані обов`язкові страхові внески позивачу за період з 01.02.2008 по 18.02.2008, отже передбачені чинним законодавством умови не дотримані, а вимоги позову в цій частині є підставними і підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд зауважує, що відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписи положень п.п.4, 5 ч.5 ст.12 ЦПК України зобов`язують сторони підтверджувати свою позицію належними та допустимими доказами.

Щодо показань свідків, допитаних в судовому засіданні, то слід вказати, що судом не було встановлено об`єктивних, чітких та несуперечливих показань свідків, які необхідні для встановлення об`єктивної істини в справі при винесенні законного та обґрунтованого рішення. На переконання суду показання всіх допитаних свідків не дають змогу однозначно та беззаперечно встановити зв`язок між поясненнями сторін і спірними правовідносинами, та фактично є неспроможними підтвердити чи спростувати наявні у справі письмові докази та пояснення сторін, а тому оцінюються судом критично.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правової допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу позивачем разом з позовною заявою надано копію касового ордеру (а.с.80 т.1) на суму2 400,00грн., яка і підлягає до стягнення з відповідача.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись наведеним та на підставі ст.ст.2-5,12, 76-81, 119, 141,259, 263-265,268, 273, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ «Оріана» (код 05743160, Івано-Франківська область, м. Калуш, вул.. Євшана,9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01.02.2008 по 18.02.2008 зобов`язавши ВАТ «Оріана» здійснити нарахування і виплату такої заробітної плати та обов`язкових відрахувань у пенсійний та інші державні фонди за період з 01.02.2008 - 18.02.2008, сплатити обов`язкові страхові внески та подати звітність про нараховану заробітну плату з 01.02.2008 по 18.02.2008 до Управління Пенсійного фонду України та відповідні соціальні фонди.

Стягнути з ВАТ «Оріана» (код 05743160, Івано-Франківська область, м. Калуш, вул.. Євшана,9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 2400,00 грн.

В решті вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Шамотайло

Повний текст судового рішення виготовлено 22 квітня 2021 року.