ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Чернівці

справа № 715/2751/20

провадження 22-ц/822/328/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2021 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним. 08 червня 2010 року відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08 червня 2010 року, згідно якої отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши заяву відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Вказував на те, що станом на 31 серпня 2020 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 163 338,80 грн., яка складається з: 1 752,28 грн. заборгованість за кредитом, 159 686,52 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900,00 грн. заборгованість за пенею, 0,00 грн. заборгованість за комісією.

Позивач звертає увагу на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення виключно повної суми заборгованості, а відтак на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Зазначав, що заборгованість до стягнення становить 135 973,61 грн., яка складається з наступного: 1 752,28 заборгованість за кредитом та 134 221,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 08.06.2010 року по 30.05.2019 року.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 135 973,61 грн. за кредитним договором № б/н від 08.06.2010 року та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2010 року в розмірі 1 752 (одна тисяча сімсот п`ятдесят дві) гривні 28 копійок, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2021 року суду в частині не задоволених вимог, щодо стягнення заборгованості за відсотками і ухвалити нове, яким задовольнити вимоги банку в повному об`ємі, стягнути з відповідача судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи скарги мотивує тим, що суд при вирішенні спору не дотримався засад змагальності сторін, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд не врахував, що відповідно до анкети заяви відповідач ОСОБА_1 з Умовами та правилами, Тарифами банку була ознайомлена та зобов`язалася їх дотримуватися.

Суд першої інстанції не звернув увагу на існування підписаної особисто відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3%, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору. Активація картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Відповідачка користувалася кредитними коштами, а тому зобов`язана повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом.

Виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявної у матеріалах справи заяви відповідача про повне визнання позовних вимог, тобто відповідач не лише не спростував викладені в позовній заяві обставини, а й визнав позов, що судом фактично проігноровано.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на даний час є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 08 червня 2010 року було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2020 року складає 163 338,80 грн., яка складається з: 1 752,28 грн. заборгованість за кредитом, 159 686,52 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 900,00 грн. заборгованість за пенею, 0,00 грн. заборгованість за комісією.

Позивач просив стягнути із відповідачки частину боргу, що складає 135 973,61 грн., яка складається з наступного: 1 752,28 заборгованість за кредитом та 134 221,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 08.06.2010 року по 30.05.2019 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині - скасувати.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 08 червня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Проте у довідці про умови кредитування від 08 червня 2010 року зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (3 %), розмір щомісячних платежів (7 %) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Зазначена довідка підписана ОСОБА_1 .

Вказану довідку про умови кредитування від 08 червня 2010 року суд першої інстанції належним чином не оцінив, хоча Верховний Суд вже звертав увагу на такі обставини, зокрема, у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, провадження № 61-21994св19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на довідку про умови кредитування, яка підписана та надав розрахунки заборгованості відповідача за договором.

Зазначену довідку про умови кредитування від 08 червня 2010 року, яка підписана від імені позичальника, а також інші надані банком докази видачі та користування кредитними коштами відповідачем не спростовано.

На підставі вищевикладеного колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки не врахував, що відповідачем не спростовано надані банком докази видачі та користування ним кредитними коштами, як і не спростовано довідку про умови кредитування, якою встановлено розмір відсотків за користування кредитом, яка підписана від його імені.

Разом з тим, як вбачається з наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку, банк обраховував проценти за користування кредитом за іншою ставкою - 30,00 % річних, 34,80% річних та 43,2% річних, що не відповідає довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду».

АТ КБ «Приватбанк» не було доведено правомірності нарахування процентів за користування кредитом у визначеному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність вимог банку про нарахування відсотків у розмірі 134 221 гривні 33 копійки.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, заборгованість за тілом кредиту відбулась 30 березня 2012 року, а отже саме з цього часу слід обраховував проценти за користування кредитом за ставкою 36 % річних.

Згідно з довідкою в якій зазначено відсоткову ставну 3% в місяць, що становить 36% річних, які нараховуються на залишок заборгованості з розрахунку на 360 днів в році, а отже нарахування відсотків має здійснюватися один раз в рік на залишок заборгованості. Розрахунок 36 % річних здійснено за формулою: % = сума боргу*процентну ставку/100%.

Отже, розмір процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню, визначається згідно наступного розрахунку:

- за період з 30 березня 2012 року по 31 березня 2015 року, складає 2537 гривень 77 коп.

- за період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2020 року, складає 6562 гривні 75 коп (з розрахунку: 1752,28 гривень* 36/100 * 1980 /360 днів).

Загальна сума нарахованих відсотків за користування кредитом за базовою процентною ставкою 36% річних складає 9100 гривень 52 копійки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог банку щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9100 гривень 52 копійки.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті прострочених відсотків підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9100 гривень 52 копійки, в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту рішення суду не оскаржувалося, а тому колегією суддів не переглядалося.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи АТ КБ «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 2102,00 гривень.

Позовні вимоги в результаті апеляційного перегляду задоволені частково на загальну суму 10852 гривні 80 коп. (1752,28 грн. борг по тілу кредиту + 9100,52 гривень відсотки), що становить 7,98% від суми заявлених вимог (10852,8*100/135973,61).

З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 167 гривень 73 коп.(2102*7,98/100).

При цьому, судом першої інстанції помилково стягнуто із відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмір 2102 гривні.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за кредитним договором в розмірі 9100 гривень 52 копійки, що становить 6,7 % (9100,52 *100/134221,33) від вимог апеляційної скарги.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути 211 гривень 25 коп. (3153*6,7/100) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 9100 гривень 52 копійки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 167 гривень 73 копійок судових витрат за подання до суду позовної заяви та 211 гривень 25 копійок судових витрат за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак