КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 372/4418/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5213/2021Головуючий у суді першої інстанції - Висоцька Г.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Рудик О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Роговим Миколою Володимировичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос» про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ТОВ «ФК «Геліос» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, одночасно з пред`явленням позову, в якому просило накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 .

Подану заяву обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2013 по справі № 2-2725/2011 задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 і ВАТ «Агромаш» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто з боржника та ВАТ «Агромаш», як солідарних боржників на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 45 411 984,35 грн., яке до цього часу не виконано.

В своїй позовній заяві позивач ставить питання про визнання за відповідачем ОСОБА_2 , як боржником, права власності на 1/2 частину нерухомого майна, придбаного під час шлюбу, для забезпечення подальшої реалізації рішення суду про стягнення суми боргу. ТОВ «ФК «Геліос» просить суд задля забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову на користь позивача, накласти арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя разом із ОСОБА_1 (а.с. 3-6).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2020 заяву ТОВ «ФК «Геліос» задоволено. Накладено арешт на квартиру загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку загальною площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку загальною площею 0,1944 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку загальною площею 0,1475 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

житловий будинок загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

житловий будинок загальною площею 370,1 кв.м., житловою площею 88,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14-16).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та залишити заяву про забезпечення позову без розгляду. Вказує, що на час подання позову до суду та винесення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову, більшість майна, на яке накладено арешт не належить ОСОБА_1 (а.с. 20-26).

04.03.2021 ТОВ «ФК «Геліос» подано відзив, в якому зазначається, що доказом необхідності залишення в силі оскаржуваної ухвали є дії, вчинені подружжям ОСОБА_2 вже після подання позивачем позову та заяви про забезпечення позову, а саме вчинення правочинів з дарування усього їх майна неповнолітньому сину. Таке дарування здійснене саме з метою створення обставин, за яких ТОВ «ФК «Геліос» буде позбавлений можливості звернути стягнення на Ѕ частку в майні, що належить ОСОБА_2 (а.с. 47-50).

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Геліос» - Микитенко О.В. заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції взяв до уваги те, що починаючи із дати його ухвалення 23.05.2013 і по теперішній час рішення суду не виконано, крім того, в матеріалах справи наявні відомості про зареєстрований шлюб між боржником та ОСОБА_1 , за якою, починаючи з 2013 року зареєстровано права власності на об`єкти нерухомого майна, а також відомості позивача про перерахування боржником суми коштів в розмірі 500 000,00 дол. США із банківської установи України до іншої поза межами після відкриття виконавчого провадження.

Але погодитись із такими висновками в повному обсязі не можливо з огляду на таке.

В статті 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2013 по справі № 2-2725/2011 задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 і ВАТ «Агромаш» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто з боржника та ВАТ «Агромаш», як солідарних боржників на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 45 411 984,35 грн. (а.с. 51-52).

У зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором та договором поруки від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2016 замінено стягувача у виконавчому провадженні на ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому з ПАТ «Дельта Банк» на стягувача ТОВ «ФК «Геліос» (а.с. 58-59, 60-61).

Постановою ПВ ВО м. Києва Д`яченко Є.С. від 11.11.2020 відкрито виконавче провадження за № 63571975 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Геліос» залишку заборгованості в сумі 45 398 157,83 грн. (а.с. 68-69).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2020, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на яку 24.12.2020 судом першої інстанції, в рамках забезпечення позову накладено арешт (а.с. 72).

Окрім зазначеного нерухомого майна арешт також було накладено на земельну ділянку загальною площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку загальною площею 0,1944 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку загальною площею 0,1475 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок загальною площею 370,1 кв.м., житловою площею 88,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що усе майно, на яке накладено арешт судом, окрім квартири в м. Лисичанську, з 21.12.2020 належить ОСОБА_4 . Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.01.2021 (а.с. 74-76).

Враховуючи, що власником нерухомого майна, а саме: 3 земельних ділянок та 2 житлових будинків, не є ОСОБА_1 , то у суду першої інстанції не було правових підстав для накладення арешту на таке майно, оскільки такими діями порушено право власності ОСОБА_4 , який не є учасником справи та не відповідає за зобов`язанням ОСОБА_2 .

Суд має враховувати, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинно застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що вжитті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , є таким що суперечить нормам діючого законодавства.

Щодо накладення арешту на квартиру, яка з 2014 року належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для накладення арешту на дане нерухоме майно, оскільки у разі задоволення поданого позову, 1/2 частина цього нерухомого майна буде визнана такою, що належить на праві власності ОСОБА_2 , який є боржником за судовим рішенням та яке на даний час не виконано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції в частині накладення арешту на земельні ділянки та житлові будинки підлягає скасуванню та постановленню нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині, в іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Роговим Миколою Володимировичем, який діє на підставі договору задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2020 року в частині накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0,149 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку загальною площею 0,1944 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку загальною площею 0,1475 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок загальною площею 370,1 кв.м., житловою площею 88,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська