ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 655/552/20

Номер провадження: 22-ц/819/771/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Радченка С.В.

сторони справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Войцеховської Я.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" звернулось до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 31 травня 2019 року сторони уклали кредитний договір № та додаткову угоду до нього.

За умовами вказаного договору та додаткової угоди відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 3 000 гривень зі встановленою відсотковою ставкою у розмірі 0,697 % терміном на 30 календарних днів зі строком погашення до 30.07.2019 року.

Посилаючись на те, що товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, а остання порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача у примусовому порядку заборгованість у розмірі 26 912,34 грн, з яких: 3 000 грн прострочений основний борг за кредитом, 627 грн проценти, 23 285 грн пеня.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" заборгованість за кредитним договором № від 31.05.2019 року, яка виникла станом на 24.07.2020 року у розмірі 26 912,34 гривень та судовий збір в розмірі 2102 гривні.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ТОВ «Кредитні рішення Моней24» виконало свої зобов`язання перед позичальником ОСОБА_1 щодо надання кредиту, а відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 26 912,34 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заявлені ТОВ «Кредитні рішення Моней24» вимоги щодо повернення боргу та сплати неустойки є такими, що передбачені, як умовами договору, так і вимогами чинного законодавства, яким врегульовано правовідносини сторін цього договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду, зменшивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача з 26912,34 гривень до 5127 гривень, з яких 3000 гривень сума простроченого основного боргу за кредитом, 627 гривень нарахованих процентів та 1500 гривень пені.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що вона визнавала позовні вимоги частково на загальну суму 5127 гривень, а суд першої інстанції не врахував, що вимога про нарахування та сплату неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягнути із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове забезпечення, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити, а суд зазначеної норми не врахував.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні рішення Моней24" вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції. Вважаючи, що у суду відсутні підстави для застосування ст. 551 ЦК України, зазначило, що 31 січня 2020 року ОСОБА_1 було запропоновано укласти договір "реструктуризації" боргу, який складав на той час лише 5440 гривень. Відповідачка погодилась, проте постійно відкладала підписання даного договору через особисті причини. В подальшому вона відмовилась від укладення реструктуризації та зазначила, що борг сплатить лише по рішенню суду. Протягом всього часу відповідач жодного разу не звернулась до кредитора з проханням переглянути умови кредитування та погашення існуючого боргу через фінансові труднощі та сімейні негаразди.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 31 травня 2019 року між ТОВ «Кредитні рішення Моней24» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № відповідно до якого були надані кредитні кошти в розмірі 3000 гривень з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 0.697 % терміном на 30 календарних днів зі строком погашення до 30.06.2019 року.

Додатковою угодою від 31 травня 2019 року №-1 до кредитного договору № від 31 травня 2019 року сторони у п. 4 передбачили, що кредит надається кредитодавцем на банківську картку позичальника в банку: ПАТ КБ «Приватбанк».

Пунктом 12 додаткової угоди встановлено, що сторони підписують даний додаток з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до умов кредитного договору, позичальник зобов`язаний діяти наступним чином:

п. 15.1 - позичальник зобов`язується здійснювати повернення Кредиту та нарахованих відсотків на умовах, встановлених Кредитним договором та додатками до нього. Повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом здійснюється згідно з графіком розрахунків встановлених у додаткових угодах до даного договору;

п.15.2 - позичальник повертає кредит і сплачує проценти за користування кредитом шляхом перерахування грошових коштів на рахунок кредитора, вказаний у розділі кредитного договору в безготівковій формі;

п.15.3. - датою повернення кредиту чи частини кредиту та датою сплати відсотків за користування кредитом вважається дата зарахування грошових коштів у розмірі, встановленому графіком розрахунків, на рахунок кредитора, вказаний у розділі кредитного договору в безготівковій формі;

п.16.1.1. - кредитор має право вимагати від позичальника повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за кредитним договором та додатками для нього;

п. 16.1.3. - у випадку прострочення погашення кредиту більше як на 14 днів, ніж з дати погашення встановленої у графіку розрахунків, - звернутись до суду за примусовим стягненням боргу, чи переуступити таке право компанії колектору, для стягнення відповідних боргових зобов`язань.

Пункт 10 договору передбачає, якщо позичальник не повернув кредит у строк, затверджений сторонами у заявці та/або додатку до кредитного договору, пеня за невиконання умов повернення кредиту, яку позичальник додатково нараховує кредитодавцю становить 3 % від суми неповернутого кредиту за кожен день такого неповернення і аж до кінцевого виконання позичальником кредитних зобов`язань за даним договором.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем не здійснено жодного платежу по кредиту.

За наданими товариством розрахунками, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 24 липня 2020 року становила 26 912,34 гривень, з яких: 3 000 гривень прострочений основний борг за кредитом, 627 гривень процентів, 23 285 гривень пеня (214 днів).

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 зазначила, що не заперечує щодо укладення вищевказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів у сумі 3 000 гривень та погоджується із рішенням суду в частині стягнення основного боргу за кредитом 3 000 гривень та 627 гривень процентів. Щодо стягнення суми пені у розмірі 23 285 гривень ОСОБА_1 вважає занадто великою та такою, що не відповідає вимогам законодавства України, та визнає її у розмірі 1 500 гривень.

Аналогічні твердження зазначені відповідачем у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя стаття 551 ЦК України).

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів").

Також, про споживача, як слабку сторону в договірних відносинах, висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі №1-12/2013, в якому зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, 2, ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 №15-рп/2011 межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Отже, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцем.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції істотними обставинами в розумінні вказаних положень закону вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 як споживач відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" є слабкою стороною в договірних відносинах та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Як вбачається із позовної заяви ТОВ "Кредитні рішення Моней24" просить стягнути із ОСОБА_1 пеню у розмірі 23 285 грн при тому, що сума основного боргу складає 3 000 гривень, а нарахованих процентів 627 гривень, тобто розмір пені у сім разів перевищує розмір збитків.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір пені до суми основного боргу.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає зміні шляхом зменшення суму пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Кредитні рішення Моней 24" з 23 285 гривень до 3627 гривень.

Враховуючи викладене з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Кредитні рішення Моней 24" підлягає стягнення заборгованість на загальну суму 7 254 гривень з врахуванням визнаних відповідачем сум основного боргу та нарахованих процентів.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково (85%) із зміною суми стягнення (26% задоволених вимог від суми позову), в рішенні суду першої інстанції підлягає й зміні сума стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" судового збору за подання позову з 2118 гривень до 550,68 гривень (26% задоволених позовних вимог від суми (2118 гривень) сплаченого судового збору).

Також, враховуючи викладене та положення ст. 382 ЦПК України за якими в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в сумі 2680,05 гривень (85% задоволених вимог апеляційної скарги (3153 гривен сплаченого судового збору).

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року змінити, зменшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" з 26 912,34 гривень до 7254 гривень.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" судового збору з 2118 гривень до 550,68 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні рішення Моней24" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 2680,05 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко