Провадження № 2/369/2531/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14.04.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Середенко Б.С.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому с удовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею Ѕ частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 . Дане майно належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстровано в реєстрі № 6584. Її Ѕ частина вказаного будинку розташована на земельній ділянці площею 0,0304 га кадастровий номер :01:037:0012 та належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстровано в реєстрі № 6589.

Іншим співвласником земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач по справі, ОСОБА_2 .

Відповідно договору учасників спільної часткової власності про встановлення порядку користування житловим будинком, від 31 березня 2000 року, укладеного між ОСОБА_4 (колишньою власницею) та ОСОБА_2 (відповідачем по справі), співвласники визначили в договорі порядок користування житловим будинком.

Між власниками будинку склався певний порядок користування. Вона користується приміщеннями: кухня 1-1 - 8 кв.м., санвузол 1-2 - 2,7 кв.м, житлова кімната 1-3 - 27,1 кв.м., сходова клітина 1-4 - 2,1 кв.м., житлова кімната 1-5 - 14,4 кв.м. разом загальна площа 54,3, кв.м., житлова 41,5 кв.м., та надвірні споруди: сарай літ. «З», сарай літ. «И», літня кухня літ. «К», сарай літ. «Б», погреб «під Б», вбиральня літ. «Д», огорожа №1-3. А відповідач ОСОБА_2 користується приміщеннями: кухня 2-1 - 8,1 кв.м., ванна 2-2 - 2,1 кв.м., туалет 2-3 - 1,4 кв.м., житлова кімната 2-5 - 8,7 кв.м., житлова кімната 2-6 - 17,7 кв.м, коридор 2-7 - 5,9 кв.м., коридор 2-8 - 12,1 кв.м., житлова кімната 2-9 - 14,9 кв.м., житлова кімната 2-10 - 15,6 кв.м., тамбор І - 2,4 кв.м. разом загальна площа 88,9 кв.м., житлова 56,9 кв.м., та надвірні споруди: сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», огорожа №4-5.

Оскільки між ними виникають часті суперечки про порядок користування і володіння будинком, угоди про спосіб виділення її частки із загального майна ними не досягнуто, у неї виникла необхідність у судовому порядку здійснити розподіл будинку і будівель в натурі, що знаходяться у спільній частковій власності.

Враховуючи викладене, позивач просила виділити їй, Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: кухня 1-1 - 8 кв.м., санвузол 1-2 - 2,7 кв.м, житлова кімната 1-3 - 27,1 кв.м., сходова клітина 1-4 - 2,1 кв.м., житлова кімната 1-5 - 14,4 кв.м. разом загальна площа 54,3, кв.м., житлова 41,5 кв.м., та надвірні споруди: сарай літ. «З», сарай літ. «И», літня кухня літ. «К», сарай літ. «Б», погреб «під Б», вбиральня літ. «Д», огорожа №1-3 та виділити ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: кухня 2-1 - 8,1 кв.м., ванна 2-2 - 2,1 кв.м., туалет 2-3 - 1,4 кв.м., житлова кімната 2-5 - 8,7 кв.м., житлова кімната 2-6 - 17,7 кв.м, коридор 2-7 - 5,9 кв.м., коридор 2-8 - 12,1 кв.м., житлова кімната 2-9 - 14,9 кв.м., житлова кімната 2-10 - 15,6 кв.м., тамбор І - 2,4 кв.м. разом загальна площа 88,9 кв.м., житлова 56,9 кв.м., та надвірні споруди: сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», огорожа №4-5.

При розгляді справи представник позивача ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. Вказав, що поділ майна в натурі підлягає уточненню з урахуванням висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи.

Остаточно просив:

виділити ОСОБА_3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: кухні 1-1 площею 8,0 м2; санвузла 1-2 площею 2,7 м2; житлової кімнати 1-3 площею 27,1 м2; сходової клітини 1-4 площею 2,1 м2; житлової кімнати 1-5 площею 14,4 м2, разом загальною площею 54,3 м2, житловою площею 41,5 м2, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «З»; сараю літ. «И»; літньої кухні літ. «К»; сараю літ. «Б»; погребу під «Б»; вбиральні літ. «Д»; огорожі №1; воріт №2; хвіртки №3 та Ѕ огорожі №5;

виділити ОСОБА_2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень: кухні 2-1 площею 8,1 м2; ванної 2-2 площею 2,1 м2; туалету 2-3 площею 1,4 м2; житлової кімнати 2-5 площею 8,7 м2; житлової кімнати 2-6 площею 17,7 м2; коридору 2-7 площею 5,9 м2; коридору 2-8 площею 12,1 м2; житлової кімнати 2-9 площею 14,9 м2; житлової кімнати 2-10 площею 15,6 м2; тамбуру І площею 2,4 м2, разом загальною площею 88,9 м2, житловою 56,9 м2, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «Е»; вбиральні літ. «Ж»; воріт з хвірткою №4 та Ѕ огорожі №5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію залишкової вартості будинку за відступ від ідеальних часток у розмірі 46 775,30 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію залишкової вартості будинку за відступ від ідеальних часток у розмірі 78 906 грн.;

судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Вказав, що між співвласниками склались досить напружені відносини, тому в добровільному порядку поділити майно не можуть, незважаючи на тривалий розгляд справи. Просив задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував. Суду пояснив, що даний будинок був у власності його родини. Через неправомірні дії його рідних, він підписав договір щодо майна. До правоохоронних органів не звертався, не оспорював договір і в судовому порядку. Між ним та позивачем дійсно склався фактичний порядок користування майном, який відображений у висновку експерта. Разом з тим, судову експертизу не можна брати до уваги, оскільки там не враховано приблизно 50 кв.м житлової площі та одна із будівель вказана як «сарай», хоча насправді то є ізольована житлова будівля. Вказав, що по суті позивачка мала ввести в експлуатацію всі самочинні перебудови, добудови, а лиш потім звертатись до суду з позовом про поділ майна. Наявні технічні паспорти не відображають реального стану будинку. Вважає несправедливим стягнення з нього грошової компенсації, вказану експертом, оскільки цей будинок фактично будувався та належав його родині. Оскільки позивачка з ним майже не спілкується, незважаючи на всі його спроби дійти згоди щодо поділу будинку, тому в добровільному порядку розділити майно не можуть. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

При розгляді справи судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстровано в реєстрі № 6584, ОСОБА_3 є власником Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Інша Ѕ частина належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування Ѕ частини будинку, посвідченого Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою 11 лютого 1994 року по р.№І-464 та зареєстрованого в КСБТІ за №2727.

Між ОСОБА_4 (колишнім власником) та ОСОБА_2 31 березня 2000 року укладено договір учасників спільної часткової власності про встановлення порядку користування житловим будинком. За умовами даного договору в користування ОСОБА_4 перейшли: кухня - 4,5 кв.м, санвузол - 2,7 кв.м, коридор - 4,5 кв.м, житлова кімната - 14,4 кв.м, кухня - 7,1 кв.м, що зазначені на поверховому плані від №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5; з господарських будівель - сарай Б, сарай В, вбиральня Д, погріб під Б.

У користування ОСОБА_2 перейшло: кухня - 8,1 кв.м, ванна - 2,1 кв.м, санвузол - 1,4 кв.м, житлові кімнати - 8,7 кв.м, 17,7 кв.м, коридор - 5,9 кв.м, коридор - 12,1 кв.м, житлові кімнати - 14,9 кв.м, 15,6 кв.м, тамбур - 2,4 кв.м, що зазначено на поверховому плані під №№ 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, І; з господарських будівель - сарай Е, вбиральня Ж.

За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить, так звана, ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У ст. 364 ЦК України визначено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Оскільки спірні правовідносини стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і виникнення права особистої власності, суд виділяє у власність сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

З наявного в матеріалах технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , станом на 06 травня 2008 року вбачається, що до квартири АДРЕСА_2 входять приміщення: кухня 1-1 - 8 кв.м., санвузол 1-2 - 2,7 кв.м, житлова кімната 1-3 - 27,1 кв.м., сходова клітина 1-4 - 2,1 кв.м., житлова кімната 1-5 - 14,4 кв.м. разом загальна площа 54,3, кв.м., житлова 41,5 кв.м., та надвірні споруди: сарай літ. «З», сарай літ. «И», літня кухня літ. «К», сарай літ. «Б», погреб «під Б», вбиральня літ. «Д», огорожа №1-3.

До квартира АДРЕСА_3 входять приміщення: кухня 2-1 - 8,1 кв.м., ванна 2-2 - 2,1 кв.м., туалет 2-3 - 1,4 кв.м., житлова кімната 2-5 - 8,7 кв.м., житлова кімната 2-6 - 17,7 кв.м, коридор 2-7 - 5,9 кв.м., коридор 2-8 - 12,1 кв.м., житлова кімната 2-9 - 14,9 кв.м., житлова кімната 2-10 - 15,6 кв.м., тамбор І - 2,4 кв.м. разом загальна площа 88,9 кв.м., житлова 56,9 кв.м., та надвірні споруди: сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», огорожа №4-5.

За клопотанням позивача судом було проведено судову експертизу.

02 липня 2018 року до суду надійшов висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №2543 від 21 червня 2018 року.

Також за клопотанням відповідача було проведено судову експертизу.

26 березня 2021 року до суду надійшов висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №17512/19-43/36289/20-43 від 19 березня 2021 року.

При вирішенні спору, суд приймає останню експертизу, оскільки вона проведена за матеріалами даної цивільної справи, з урахуванням доказів, поданих відповідачем та вартість майна визначена на час вирішення спору судом.

При проведенні експертизи, експертом було встановлено, що в даному випадку житловий будинок АДРЕСА_4 складається з двох квартир. При проведенні натурного обстеження об`єкта дослідження експертом встановлено, що будинок, господарські будівлі та споруди за технічними показниками відповідають даним технічного паспорту, експлуатуються за призначенням. Будинок фактично поділений між співвласниками на дві квартири. До приміщення квартири АДРЕСА_2 з боку внутрішнього подвір`я влаштовано прибудову, в якій на момент обстеження розміщується кухня. А з боку вулиці прибудований вхідний тамбур до будинку. Однак, в наданому технічному паспорті відомості про ці прибудови відсутні, тому при оцінюванні та поділі майна їх площа не враховується. Земельні ділянки біля будинку належать співвласникам на праві особистої власності. Господарські будівлі та споруди також поділені між співвласниками і знаходяться в межах ділянок, які їм належать. Експерт вказав, що квартири будинку вже є ізольованими, забезпечені окремими входами/виходами та окремо забезпечені інженерними мережами, опаленням. Будь-яких ремонтних робіт при поділі в натурі будинку не потрібно.

Житловий будинок АДРЕСА_4 розташований на двох земельних ділянках загальною площею 0,0304 га кадастровий номер :01:037:0012 та загальною площею 0,0335 га кадастровий номер :01:037:0011.

Надвірні будівлі та споруди: сарай літ. «З», сарай літ. «И», літня кухня літ. «К», сарай літ. «Б», погреб під «Б», вбиральня літ. «Д», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3, розташовані на земельній ділянці площею 0,0304 га кадастровий номер :01:037:0012, яка у власності ОСОБА_3 і даними господарськими будівлями і спорудами користується користувач приміщень квартири АДРЕСА_2 .

Надвірні будівлі та споруди: сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Ж», ворота з хвірткою №4, розташовані на земельній ділянці площею 0,0335 га кадастровий номер :01:037:001 1 і даними господарськими будівлями і спорудами користується користувач приміщень квартири АДРЕСА_2 .

Огорожею №5 користуються користувач квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку експерта: будинок і господарські будівлі, споруди домоволодіння АДРЕСА_1 фактично поділені, з відхиленням від ідеальних часток, між співвласниками на дві ізольовані квартири, які мають окремі виходи на ділянку та на вулицю, забезпечені всіма необхідними комунікаціями; приміщення квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення». Такий поділ не потребує проведення ремонтних робіт для поділу будинку. Поділ житлового будинку виконаний з відступом від ідеальних часток співвласників, але земельні ділянки обох власників знаходяться в їх приватній власності, тому компенсація від ідеальної частки співвласників розрахована лише за відхилення від ринкової вартості будівель та складає 78 906 грн. Фактичні арифметичні частки співвласників в домоволодінні становлять: 45/100 та 55/100.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Узагальнюючи вищенаведене та враховуючи, що варіант поділу приміщень житлового будинку, вказаний у позовній заяві (та уточненій позовній заяві), відповідає фактичному розподілу житлового будинку на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які є ізольованими і забезпечені відокремленими необхідними інженерними мережами; поділ житлового будинку за зазначеним варіантом не передбачає проведення реконструкції (переобладнання) будинку, втручання в несучі конструкції будинку, оскільки відповідає фактичному розподілу будинку; житловий будинок АДРЕСА_4 розташований на двох земельних ділянках загальною площею 0,0304 га кадастровий номер :01:037:0012 та загальною площею 0,0335 га кадастровий номер :01:037:0011 спільна межа яких враховує фактичне користування приміщеннями (квартирами) житлового будинку та господарськими будівлями і спорудами, що склалося між співвласниками.

Враховуючи висновки експерта, суд приходить до висновку, що поділ приміщень житлового будинку за варіантом, вказаним у позовній заяві технічно можливий та відповідає фактичному користуванню.

Поділ господарських будівель і споруд з виділенням: ОСОБА_3 сараю літ. «З», сараю літ. «И», літньої кухні літ. «К», сараю літ. «Б», погребу під «Б», вбиральні літ. «Д», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3; ОСОБА_2 сараю літ. «Е», вбиральні літ. «Ж», воріт з хвірткою №4, - технічно можливо, оскільки відповідає фактичному користуванню співвласників та фактичному землекористуванню земельними ділянками площею 0,0304 га кадастровий номер :01:037:0012 та площею 3,0335 га кадастровий номер :01:037:0011. Крім того, земельна ділянка площею 0,0304 га кадастровий номер :01:037:0012 на якій розташовані сарай літ. «З», сарай літ. <И», літня кухня літ. «К», сарай літ. «Б», погреб під «Б», вбиральня літ. <Д», огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

Огорожа №5 залишається в спільному користуванні: вона розташована як на земельній ділянці площею 0,0304 га кадастровий номер :01:037:0012, гак і на ділянці площею ),0335 га кадастровий номер :01:037:001 1.

Враховуючи вищенаведене експерт надав на розгляд суду варіант поділу житлового будинку АДРЕСА_4 з виділенням:

ОСОБА_3 приміщень: кухні 1-1 площею 8,0 м2; санвузла 1-2 площею 2,7 м2; житлової кімнати 1-3 площею 27,1 м2; сходової клітини 1-4 площею 2,1 м2; житлової кімнати 1-5 площею 14,4 м2, разом загальною площею 54,3 м2, житловою площею 41,5 м2, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «З»; сараю літ. «И»; літньої кухні літ. «К»; сараю літ. «Б»; погребу під «Б»; вбиральні літ. «Д»; огорожі №1; воріт №2; хвіртки №3 та Ѕ огорожі №5;

ОСОБА_2 приміщень: кухні 2-1 площею 8,1 м2; ванної 2-2 площею 2,1 м2; туалету 2-3 площею 1,4 м2; житлової кімнати 2-5 площею 8,7 м2; житлової кімнати 2-6 площею 17,7 м2; коридору 2-7 площею 5,9 м2; коридору 2-8 площею 12,1 м2; житлової кімнати 2-9 площею 14,9 м2; житлової кімнати 2-10 площею 15,6 м2; тамбуру І площею 2,4 м2, разом загальною площею 88,9 м2, житловою 56,9 м2, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «Е»; вбиральні літ. «Ж»; воріт з хвірткою №4 та Ѕ огорожі №5.

Відповідно до даного варіанту поділу домоволодіння арифметичні частки співвласників становитимуть: ОСОБА_3 45/100 та ОСОБА_2 55/100.

В грошовому виражені частка співвласника ОСОБА_3 буде менше на 78 906 грн., частка співвласника ОСОБА_2 буде більша на 78 906 грн.

Саме такий варіант поділу будинку, на думку суду, є найбільш оптимальним, він відповідає фактичному користуванню сторонами приміщеннями будинку та не порушує прав співвласників щодо володіння, розпорядження і користування майном.

З пояснень сторін встановлено, що між сторонами склався порядок користування житловим будинком з часу набуття позивачем права власності на частину будинку та жодна із сторін не оспорювала такий порядок. Разом з тим, дійти згоди про поділ будинку у позасудовому порядку не можуть, незважаючи на тривалий розгляд справи. У судовому засіданні відповідач заперечував щодо поділу майна, вказаному у висновку експерта, посилаючись на його неповноту. Але доказів на спростування такого висновку суду не надав, обмежившись лиш усними запереченнями. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на необхідність першочергово ввести позивачем в експлуатацію всі самочинки, а лиш потім ділити майно в натурі, оскільки чинне цивільне законодавства не встановлює такого обов`язку співвласникам. ЦПК надає право власнику виділити свою частку в натурі в будь-який час. Також не надано суду доказів того, що експертом неправильно оцінено один із сараїв, як вказав відповідач це є жила будівля, тому ці доводи відповідача суд оцінює критично. Відповідач також вказував на неправильність технічних паспортів, наявних в матеріалах справи, але за весь час розгляду ним не подано нового технічного паспорту, не заявлено клопотання про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні.

У відповідності до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У відповідності до Постанови Верховного Суду України у справі 6-12цс13 від 03.04.2013 року, якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників встановлена Висновком експерта.

Ці обставини є визначальними для вирішення спору щодо поділу будинку в натурі.

Отже, вирішуючи даний спір по суті, враховуючи спірні правовідносини, що склались між сторонами у справі, розмір часток домоволодіння, які належать сторонам у справі, суд, проводячи поділ спірного будинковолодіння, згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку експерта, що запропонований експертом варіант виділу домоволодіння в натурі, вважає таким, що відповідає фактичному користуванню сторонами приміщеннями будинку та не порушує прав співвласників щодо володіння, розпорядження і користування майном. При цьому з іншого співвласника підлягає стягненню компенсація за різницю в частках.

Доводи відповідача ОСОБА_2 , що у разі проведення поділу є несправедливим стягнення з нього компенсації вартості, оскільки цей будинок належав його родині, суд до уваги не бере, оскільки чинне законодавство встановлює рівність прав співвласників у спільному майні, будь-яких виключень щодо не стягнення компенсації за фактичне зменшення частки при поділі майна закон не містить.

За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Зважаючи на що, спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - слід припинити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі задовольнити.

Поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 143,2 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та визнати за нею право власності на 46/100 частини будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приміщень: кухні 1-1 площею 8,0 м2; санвузла 1-2 площею 2,7 м2; житлової кімнати 1-3 площею 27,1 м2; сходової клітини 1-4 площею 2,1 м2; житлової кімнати 1-5 площею 14,4 м2, разом загальною площею 54,3 м2, житловою площею 41,5 м2, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «З»; сараю літ. «И»; літньої кухні літ. «К»; сараю літ. «Б»; погребу під «Б»; вбиральні літ. «Д»; огорожі №1; воріт №2; хвіртки №3 та Ѕ огорожі №5.

Виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 54/100 частини будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 приміщень: кухні 2-1 площею 8,1 м2; ванної 2-2 площею 2,1 м2; туалету 2-3 площею 1,4 м2; житлової кімнати 2-5 площею 8,7 м2; житлової кімнати 2-6 площею 17,7 м2; коридору 2-7 площею 5,9 м2; коридору 2-8 площею 12,1 м2; житлової кімнати 2-9 площею 14,9 м2; житлової кімнати 2-10 площею 15,6 м2; тамбуру І площею 2,4 м2, разом загальною площею 88,9 м2, житловою 56,9 м2, а також господарських будівель і споруд: сараю літ. «Е»; вбиральні літ. «Ж»; воріт з хвірткою №4 та Ѕ огорожі №5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію залишкової вартості будинку за відступ від ідеальних часток у розмірі 78906 грн. (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шість гривень).

Припинити спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на житловий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн.).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текс рішення виготовлено 20 квітня 2021 року.

Суддя Н.С. Пінкевич