ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Херсон

номер справи: 654/3163/17

номер провадження: 22-ц/819/609/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Плохотніченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 березня 2018 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В 2017 році Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань за договором у вигляді анкети-заяви від 14.09.2015 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 1500 грн., у відповідача станом на 21.09.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 17409,87грн., яка складається з: 7806,39грн. - тіло кредиту; 3747,82 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 4550,43 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 805,23грн. штраф (процентна складова), яку, разом з судовим збором, позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 березня 2018 року позов задоволено частково. Суд ухвалив:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 14 вересня 2015 року станом на 21 вересня 2017 року в сумі 16909,87 грн., а також суму судового збору в розмірі 1600,00грн., всього 18509,87грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`ять гривень 87 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому просить суд скасувати рішення Голопристанського міського суду Херсонської області від 19 березня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 14.09.2015 на підставі її заяви було відкрито картковий рахунок, але жодних заяв про отримання кредитної картки чи встановлення їй будь-якого кредитного ліміту не подавалося; зазначає про відсутність заборгованості перед банком.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник банку доводи скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив наступний висновок.

Задовольняючи позов частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7806,39 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 3747,82 грн., пені в розмірі 4550,43грн., та 805,23 грн. штрафу (процентна складова), суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст. ст.1054,634 ЦК України, умов та правил надання банківських послуг, має право вимагати від ОСОБА_1 , як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась не сплаченою, процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу (процентної складової). У задоволенні вимог про стягнення штрафу в розмірі 500 грн., як фіксованої частини суд відмовив, посилаючись на норми ч.2 ст.549 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2015 ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримала кредитну картку.

Судом першої інстанції також встановлено, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань, у відповідача станом на 21.09.2017 року за розрахунком позивача утворилася заборгованість в розмірі 17409,87грн., яка складається з: 7806,39грн. - тіло кредиту; 3747,82 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 4550,43 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 805,23грн. штраф (процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи 14 вересня 2015 року ОСОБА_1 , якій на зазначену дату не виповнилося 18 років підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві від 14 вересня 2015 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 вересня 2015 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 09.2015) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 10.2017), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 вересня 2015 року року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, підстави для стягнення нарахованих банком відсотків, пені та штрафу, відсутні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 191/2648/17 (провадження № 61-5662св19).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що банк укладаючи 14.09.2015 року з ОСОБА_1 анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відкрив картковий рахунок на якій, як вбачається з наданої банком виписки по рахунку 17.09.2015; 24.09.2015; 23.10.2015 року шляхом переказу з іншої картки та шляхом поповнення картки відповідачка отримала кошти, які не є кредитними, та на цей же рахунок 24.06.2016 року банк встановив кредитний ліміт в сумі 1500 грн, з яких 1456 грн. були зняті з картки 25.06.2016 року у центральному офісі відділення ПриватБанку у м. Херсон. В наступному, як вбачається з виписки по рахунку, банк кредитний ліміт не збільшував, кредитні кошти не надавав

Разом з тим, зазначена виписка по рахунку свідчить, що кредитні кошти в сумі 1500 грн. банку повернуті у тому числі шляхом автоматичного погашення банком заборгованості, списанням з рахунку відсотків за користування кредитом та страхових платежів, що представником банку не заперечується, а також шляхом поповнення карткового рахунку готівкою на суму 1000 грн. 23.12.2016 року, переказу з картки на картку 31.05.2017 року в сумі 300 грн..

Таким чином, кредитні кошти, в сумі 1500 грн., перераховані банком на картку ОСОБА_1 останнім повернуті у повному обсязі, а заявлена банком до стягнення сума заборгованості по тілу кредиту - 7 806 грн.39 коп. при отриманні та погашенні кредитної суми в розмірі 1500 грн, банком в силу вимог ст.ст.76,77,78,81 ЦПК України не доведена.

Таким чином, підстави для стягнення нарахованого банком розміру заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 806 грн.39 коп, відсутні.

За вищенаведених підстав та обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Скасування рішення суду першої інстанції є підставою для стягнення на підставі ст. 141 ЦПК України з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 400 грн.( дві тис. чотириста грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374,376,382,141 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 березня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 400 грн.( дві тис. чотириста грн.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови суду складено 22 квітня 2021 року

Суддя І.В. Склярська