Номер провадження: 22-ц/813/2335/21
Номер справи місцевого суду: 509/2724/19
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/2724/19

Номер провадження: 22-ц/813/2335/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дерезюк В.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірина Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Аліна Михайла Валерійовича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Бочарова А. І. 10 березня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, згідно якого просить визнати договір дарування укладений 21.12.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 2139, згідно якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняв у власність 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею - 187,6 кв. м., житловою площею - 90,6 кв. м., підвалу - літ. «A1», навісу - літ. «Б», літньої кухні - літ. «В», споруд - № 1-7 недійсним.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року, номер провадження 22-ц/785/4574/16, було залишено без змін рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 виділено у власність земельну ділянку, площею - 0,100 га., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

20 грудня 2007 року на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2007 року, справа № 2-1394/2007, ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 758056, згідно якого вона є власником земельної ділянки, площею - 0,100 га., яка розташована на території АДРЕСА_1 , Таїровської селищної ради Овідіопольського району, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :02:005:1152.

ОСОБА_1 належним чином зареєструвала право власності на дану земельну ділянку, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24.05.2019 року.

На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який в цілому складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею - 187,6 кв. м., житловою площею - 90,6 кв. м., підвалу - літ. «A1», навісу - літ. «Б», літньої кухні - літ. «В», споруди - № 1-7.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року, номер провадження: 22-ц/785/4574/16, поділено майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, а саме - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачці.

21 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 2139, згідно якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняв у власність 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею - 187,6 кв. м., житловою площею - 90,6 кв. м., підвалу - літ. «A1», навісу - літ. «Б», літньої кухні - літ. «В», споруд - № 1-7.

21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Сегеченко А.М. - зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованих за адресою - АДРЕСА_1 , про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 167877341.

Отже, на підставі договору дарування від 21 грудня 2017 року ОСОБА_3 набув право власності на 1/2 частку нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 ..

Позивачка вважає, що вказаний договір дарування посвідчений нотаріусом з грубим порушенням норм, якими повинен користуватись нотаріус під час укладення та посвідчення договорів, а у разі їх порушень, такий договір є недійсним.

ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку за № 1/13 та є єдиним власником земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок, тому має право на оскарження договору дарування укладеного 21 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

При укладанні даного договору дарування сторонами не було узгоджено право користування даною земельною ділянкою, не зазначено її розміри та кадастровий номер. Тобто, сторони не досягли домовленостей щодо істотних умов договору. Вказане у свою чергу призводить до неможливості належного оформлення права користування земельною ділянкою набувачем нерухомості, що в свою чергу порушує її права та інтереси, як власника цієї земельної ділянки (а. с. 2 - 7).

2.2 Позиція відповідачів та третьої особи в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Кіріяк Н.В., діючий від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ..

Представник відповідачів вказує на те, що ОСОБА_3 правомірно, на підставах не заборонених законом, набув право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 . Правочин відповідає усім вимогам законодавства України, так як закон не передбачає необхідності зазначати в договорі відчуження частини будинку кадастрового номера земельної ділянки (а. с. 45 - 49).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.06.2019 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 було передано лише частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , яка на сьогоднішній день ще не виділена в натурі та не здійснено поділ земельної ділянки. Тому, суд вважає, що договір дарування від 21.12.2017 р. серії НМХ № 217464 є дійсним та відповідає усім вимогам законодавства України (а. с. 115 - 119).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Алін М.В., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) помилковими є висновки суду про те, що право власності на Ѕ частину спірного будинку перейшло відповідно до судового рішення Апеляційного суду Одеської області від 30.06.2016 року у справі №509/3922/14-ц, тому автоматично відповідно до національного законодавства України до ОСОБА_2 перейшло і право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована Ѕ частина будинку; 2) помилковими є висновки суду про те, що будинок відчужено не як цілісний об`єкт, а тільки його частина, а тому не передбачає необхідності зазначати в договорі відчуження частини житлового будинку кадастрового номера земельної ділянки, на якій він знаходиться; 3) хибним є посилання суду про те, що твердження позивача про невідповідність умов договору дарування є помилковими та суперечать законодавству (а. с. 121 - 127).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. не скористались правом надання пояснень на апеляційну скаргу.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.04.2020 року апеляційну скаргу адвоката Аліна М.В., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року залишено без руху (а. с. 132 - 133).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.04.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Аліна М.В., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року (а. с. 139 - 140).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.04.2020 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи за апеляційною скаргою адвоката Аліна М.В., діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 141).

30.06.2020 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності (а. с. 154, 170).

02 квітня 2021 року на електрону адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Кіріяк Н.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення Одеського апеляційного суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.04.2021 року задоволено клопотання адвоката Кіріяк Н.В., діючої від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 08 квітня 2021 року о 15:30 год..

08.04.2021 року від адвоката Аліна М.В., який діє від імені ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні, яке проводилось у режимі відеоконференції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Адвокат Кіріяк Н.В., діюча від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Аліна М.В., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

20 грудня 2007 року на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2007 року, справа № 2-1394/2007, ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 758056, згідно якого вона є власником земельної ділянки, площею - 0,100 га., яка розташована на території АДРЕСА_1 , Таїровської селищної ради Овідіопольського району, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :02:005:1152.

На зазначеній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який в цілому складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею - 187,6 кв. м., житловою площею - 90,6 кв. м., підвалу - літ. «A1», навісу - літ. «Б», літньої кухні - літ. «В», споруди - № 1-7.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року, номер провадження 22-ц/785/4574/16, поділено майно, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, а саме - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 .

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2016 р. у справі № 2-1394/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.06.2007 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.02.2016 р., зазначив, що наявність судового рішення про визнання права власності на земельну ділянку за одним з подружжя не впливає на порядок поділу зведеного на цій земельній ділянці будинку, оскільки у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди (ст. 30 ЗК України 1990 року).

21 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір дарування, згідно якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_3 , прийняв у власність 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку, позначеного на плані літерою «А», загальною площею - 187,6 кв. м., житловою площею - 90,6 кв. м., підвалу - літ. «A1», навісу - літ. «Б», літньої кухні - літ. «В», споруд - № 1-7. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрований в реєстрі за № 2139.

21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Сегеченко А.М. зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованих за адресою - АДРЕСА_1 , про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 167877341.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Пункт 2 ст. 377 ЦК України встановлює, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти.

Відповідно до п. 6 ст. 120 ЗК України: істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуття права власності на ці об`єкти.

Статтею 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку є обов`язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені скаржником у позові, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору дарування ОСОБА_2 було передано лише частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , яка на сьогоднішній день ще не виділена в натурі та не здійснено поділ земельної ділянки. Договір дарування від 21.12.2017 р. відповідає вимогам діючого законодавства України.

Колегія суддів звертає увагу, що нормами чинного законодавства України не передбачено заборони відчуження нерухомого майна, у тому числі відчуження його частинами, без відчуження земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Аліна М.В., діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Аліна Михайла Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Аліна Михайла Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , -- залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе