ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/821/15-ц
провадження № 2-п/691/2/21
УХВАЛА

21 квітня 2021 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Йосипенко І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, переглянути та скасувати заочне рішення Городищенського районного суду від 03.12.2015 у цивільній справі № 691 /821/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, призначивши справу до розгляду.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначає, що про вказане заочне рішення він дізнався у січні 2021 року, коли на його банківські карткові рахунки був накладений арешт. Із Єдиного державного реєстру боржників він дізнався, що відділ примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснює примусове виконання виконавчого документу, виданого Городищенським районним судом, за яким відкрито провадження ВП 56797397. Звернувшись до Городищенського районного суду із заявою, 04.03.2021 він отримав рішення суду.

У судове засідання він не з`являвся, оскільки не знав про існування судового процесу та не був належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання. За вказаною в позовній заяві адресою: АДРЕСА_1 він не проживав, хоча позивач був обізнаний із даною інформацією, оскільки, 28.08.2009 Городищенським райсудом було ухвалено рішення на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення та виселено його з будинку за зазначеною адресою.

У період із 04.04.2009 та по теперішній час заявник зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 .

Виклик заявника до суду, шляхом розміщення оголошення в місцевій газеті «Черкаський край» про розгляд справи, вважає не належним, оскільки він проживав за межами Черкаської області і оголошення про виклик до суду мало бути розміщено не в місцевій газеті, а в газеті «Урядовий кур`єр».

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що під час розгляду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, останнім не було надано суду доказів на підтвердження погашення ОСОБА_1 боргу за кредитним договором № СЗКОСАО1 № CSR0GA01160093 від 08.06.2007, за рахунок іпотечного майна - житлового будинку та земельної ділянки площею 0,84 га, що розташовані по АДРЕСА_1 . Він же, у свою чергу, не міг надати суду вищезазначені докази у зв`язку з неповідомленням його належним чином про судовий розгляд.

Вважає, що він був двічі притягнутий до юридичної відповідальності.

У зв`язку з викладеним, просив поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 подану заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на викладені у заяві обставини та вказала, що її довіритель не знав про розгляд вказаної справи про стягнення з нього заборгованості та не міг подати свої заперечення проти позову та відповідні докази на підтвердження того, що у рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_1 стягнуто борг за рахунок іпотечного майна, а саме, належному йому житлового будинку та земельної ділянки.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Ховайба Ю.О. пояснив, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо наявної у нього заборгованості за кредитним договором. У разі зміни свого місця проживання, він мав би повідомити банк про свою нову адресу проживання, що він не зробив. Із ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості дійсно стягнуто борг за рахунок іпотечного майна, належному йому житлового будинку та земельної ділянки. Однак зазначене майно на даний час не реалізоване, будинок зруйнований. Вважає, що звернення стягнення на іпотечне майно не перешкоджає також стягненню боргу з боржника.

Заслухавши думку сторін, ознайомившись із матеріалами справи, суд проходить до наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Частинами 3 та 4 вказаної статті передбачено, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального або спрощеного позовного провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 03.12.2015, у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено позовні вимоги та стягнуто зі ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CSR0GA01160093 від 08.06.2007, в розмірі 152676 грн. 88 коп., з яких: 33843 грн. 83 коп. заборгованість за кредитом, 75186 грн. 99 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6020 грн. 00 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, 37626 грн. 06 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та судові витрати в сумі 1617 грн. (одна тисяча шістсот сімнадцять) грн. 33 коп.

Заочним рішенням Городищенського районного суду від 28.08.2009 (справа № 2-199), задоволено вимоги ЗАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GA01160093 від 08.06.2007 у розмірі 38157 грн. 60 коп., звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку, площею 0,84 га, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 . Надано Приватбанку всі повноваження для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 з указаного будинку зі зняттям із реєстраційного обліку.

Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 із 14.04.2009 по теперішній час.

У матеріалах справи міститься оголошення в газеті «Черкаський край» про виклик відповідача в судове засідання.

Також за наявною в справі розпискою, представник ОСОБА_1 ознайомилася зі справою та зробила фотокопії документів 26.03.2021.

До суду із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся 06.04.2021.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 був виселений з будинку в с. Старосілля та на час слухання справи в суді проживав у м. Фастів Київської обл., а оголошення про його виклик було надруковано в Черкаській газеті, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно міг не знати про прийняття Городищенським судом заочного рішення від 03.12.2015, а тому йому слід поновити строк на подання заяви про перегляд вказаного заочного рішення.

Щодо скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що суд, при постановленні рішення про стягнення боргу за договором кредиту, не врахував те, що в рахунок погашення цього ж боргу судом звернуто стягнення на належний йому будинок і земельну ділянку.

Інші обставини справи та нараховані позивачем суми заборгованості відповідачем не оспорювалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 вказаного Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (ч. 1 ст. 598, ст. 599 601, 604 609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

З урахуванням норм ст. 1, ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Та припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ст. 17 вказаного Закону). Відповідне регулювання наведено також у ст. 593 ЦК України.

Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Саме до таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.05.2020, справа № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19).

Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03.02.2016 у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження N 6-1080цс15) та від 09.09.2014 у справі № 922/3658/13 (провадження N 3-71гс14).

Тому наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на яке посилається відповідач ОСОБА_1 , не впливає на вирішення спору про стягнення з нього боргу за договором кредиту.

У випадку виконання одного з судових рішень про стягнення заборгованості або про звернення стягнення на предмет іпотеки основне зобов`язання може бути припиненим. Якщо ж це станеться, то боржник може звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що борг вже не існує, але є ще один виконавчий документ, який стосується стягнення коштів або звернення стягнення на майно в рахунок погашення того ж самого погашеного боргу (ст. 432 ЦПК).

Таким чином докази, на які посилається відповідач не впливають на вирішення спору по суті, а тому підстави для скасування заочного рішення та призначення нового судового розгляду відсутні.

Керуючись ст. 280 - 288 ЦПК України,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Городищенського районного суду від 03.12.2015 (справа № 691/821/15-ц).

У частині скасування заочного рішення Городищенського районного суду від 03.12.2015 (справа № 691/821/15-ц) та призначення справи до розгляду залишити заяву без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, через суд першої інстанції, протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення.

Суддя Л. В. Подорога