Номер провадження: 22-ц/813/2355/21
Номер справи місцевого суду: 521/127/19
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/127/19

Номер провадження: 22-ц/813/2355/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дерезюк В.В.,

учасники справи:

- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

- відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про повернення безпідставно набутого майна та стягнення трьох процентів річних, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мазун І.А. об 11 годині 44 хвилині 20 липня 2020 року, повний текст рішення складений 21 липня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі ТОВ - «Порше Лізинг Україна») звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача різницю у зміні вартості об`єкта лізингу у розмірі - 18 421,23 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить - 468 337,70 грн..

ТОВ «Порше Лізинг Україна» обґрунтовує свої вимоги тим, що 14 лютого 2014 року між товариством та ОСОБА_1 було укладено Договір Фінансового лізингу № 00009520, за яким позивач зобов`язався передати відповідачеві транспортний засіб Аudі А6 2.8 FSІ, рік випуску - 2013, шасі № НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_2 .

27 лютого 2014 року позивач виконав свої зобов`язання за договором, передавши відповідачеві об`єкт лізингу, що підтверджується актом прийому-передачі до договору фінансового лізингу № 00009520 від 14 лютого 2018 року. Вартість об`єкту лізингу на момент його передачі відповідачеві становила еквівалент у гривні - 59 568,00 доларів США. Пунктом 6.1. загальних умов до договору було передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору утворилася заборгованість і, як наслідок позивач розірвав договір лізингу, внаслідок чого, ОСОБА_1 був зобов`язаний повернути об`єкт лізингу відповідно до пункту 12.9 загальних умов до договору лізингу, яким передбачено, що у разі дострокового припинення договору з боку ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення. Відповідачем дане зобов`язання виконане не було. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо повернення позивачеві об`єкта лізингу. 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис № 890, яким зобов`язано ОСОБА_1 повернути транспортний засіб Audi А6 2.8 FSI, рік випуску - 2013, шасі № НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_3 ТОВ «Порше Лізинг Україна». 12 жовтня 2015 року на підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження № 49010850 про повернення об`єкта лізингу. 11 лютого 2016 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна щодо об`єкта лізингу та повернуто його позивачеві.

За результатами оцінки транспортного засобу Audi А6 2.8 FSI, рік випуску - 2013, шасі № НОМЕР_1 , номер двигуна - НОМЕР_3 , здійсненої 25 лютого 2016 року, вартість об`єкта лізингу на момент його повернення лізингодавцю становила гривневий еквівалент - 42 721,32 доларів США, що підтверджується копією звіту про оцінку транспортного засобу № 63 від 25.02.2016р., складеного ФОП ОСОБА_2 .. Тобто, вартість об`єкта лізингу за час його використання відповідачем знизилася на гривневий еквівалент - 16 846,68 доларів США (Т. 1, а. с. 2-7).

В подальшому позивач змінив підставу своїх позовних вимог та вказував на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору, задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 . Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені на виконання умов договору про фінансовий лізинг № 00009520 від 14.02.2014 року, в розмірі - 531 857 грн. 04 коп.. Враховуючи той факт, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» було повернуто предмет недійсного договору фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року, а ОСОБА_1 отримано грошові кошти, сплачені на виконання умов вищевказаного договору, вищевказане рішення по справі №521/19896/15-ц є таким, що фактично виконане сторонами.

Недійсність договору фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року призвела до того, що ОСОБА_1 в період з 27.02.2014 року (акт прийому-передачі об`єкта лізингу від TOB «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 ) до 06.01.2016 року (момент його вилучення у ОСОБА_1 ) користувався предметом лізингу без достатньої правової підстави, у результаті чого за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за вказаний час користування предметом лізингу.

Посилаючись на викладене, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить суд стягнути з відповідача - 616 620,73 грн., які останній зберіг у себе за рахунок власника предмета лізингу за весь час користування предметом лізингу (Т. 2, а. с. 1- 9).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Не визнавши вимоги первісного позову, ОСОБА_1 у травні 2019 року звернувся до суду із зустрічним позовом про повернення безпідставно набутого майна, в якому просить стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на його користь безпідставно набуті - 18 123,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання зустрічного позову становить - 486 243,04 грн., а також 3% річних у розмірі - 82 504,66 грн..

ОСОБА_1 свої зустрічні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» вже отримало задоволення своїх грошових вимог шляхом їх фактичного взаємозаліку з вимогами ОСОБА_1 на підставі рішення суду про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності, яке було прийнято у іншій справі між тими ж самими сторонами.

Разом з тим, реального поновлення попереднього становища сторін не відбулося. Збільшення майна спостерігається у ТОВ «Порше Лізинг Україна» за рахунок коштів (витрат) ОСОБА_1 , сплачених (понесених) ним за недійсним договором лізингу в еквіваленті - 18 123, 11 доларів США, як недоотриману суму повернення виконання за недійсним договором фінансового лізингу.

Зазначена сума є різницею між первісною вартістю транспортного засобу (59 568, 00 доларів США) та майном, отриманим ТОВ «Порше Лізинг Україна» понад цю вартість транспортного засобу у вигляді сплачених ОСОБА_1 платежів за недійсним договором лізингу (53 832, 29 доларів США) та дійсної ринкової вартості транспортного засобу на час його повернення (42 705, 63 доларів США), зменшену на вже отриману ОСОБА_1 суму стягнення за курсом НБУ на день фактичної оплати - 03.12.2018 р. (18 846, 81 доларів США).

На думку ОСОБА_1 , з ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягає стягненню 3 % річних на всю суму невиконаного грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів ОСОБА_1 (36 985, 61 доларів США) на підставі статті 625 ЦК України. 3% річних підлягають стягненню з ТОВ «Порше Лізинг Україна» від дня, коли останній дізнався або повинен був дізнатися про нікчемність договору фінансового лізингу, тобто від дня його укладання. Розрахунковим періодом визначено проміжок часу від дня визначення дійсної ринкової вартості транспортного засобу до дня фактичної оплати ТОВ «Порше Лізинг Україна» суми стягнення, визначеної рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 р. у справі № 521/19896/15, тобто з 25.02.2016р. до 03.12.2018р., що складає 1012 календарних днів прострочення. Таким чином, 3% річних складають суму - 3 075, 09 доларів США, що у гривні дорівнює - 82 504, 66 грн за курсом НБУ на день подання зустрічного позову (36 969, 92 доларів США х 1012 день х 3% річних : 100 : 365) (Т. 1, а. с. 129 - 133).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 липня 2020 року позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу залишені без задоволення.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про повернення безпідставно набутого майна та стягнення трьох процентів річних.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, договір фінансового лізингу був визнаний недійсним, у тому числі з посиланням на невідповідність умов нарахування процентів діючому законодавству. Сторони повернуті до первісного стану. Розрахунки, складені позивачем по даній справі не відповідають вимогам діючого законодавства. Тому, суд не вбачав підстав для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно попереднього судового рішення сторони повернуті до первісного стану. Суд не взяв до уваги висновки, викладені у Звіті про оцінку транспортного засобу від 25.02.2016 року. Тому, зустрічні вимоги є недоведеними (Т. 2, а. с. 220 - 225).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ТОВ «Порше Лізинг Україна» в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким первісний позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти у сумі - 616 620,73 грн.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, на те що: 1) суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст. 1212 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин; 2) суд першої інстанції безпідставно не застосував ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Т. 2, а. с. 227 -232).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Порше Лізинг Україна» на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20 липня 2020 року (Т. 2, а. с. 241).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 242).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвоката Середи В.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2020 року задоволено клопотання представника ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвоката Середи В.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 03 грудня 2020 року о 15:45 год..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.03.2021 року задоволено клопотання ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвоката Середи В.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 08 квітня 2021 року о 15:45 год.

08.04.2021 року від адвоката Шепітко Г.І., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, одночасно просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засідання, яке проводилось у режимі відеоконференції представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Середа В.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, багаторазове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Порше Лізинг Україна» підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

14.02.2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ОСОБА_1 письмовий, без нотаріального посвідчення, договір про фінансовий лізинг № 00009520, відповідно до якого товариство зобов`язалося передати у розпорядження ОСОБА_1 об`єкт лізингу - транспортний засіб типу Audi A6, 2,8 FSI (150 kWt), 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_4 , вартістю - 59 568,00 доларів США. Відповідач зобов`язався у строк 60 місяців сплатити лізингові платежі, відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), придбати зазначений автомобіль за купівельною ціною, визначеною ТОВ «Порше Лізинг Україна».

В договорі фінансового лізингу сторони погодили, що розмір лізингового платежу становить -1 095,28 доларів США.

На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_1 сплатив - 257 299,67 гривень (еквівалент - 26 805,60 доларів США), а ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало йому автомобіль згідно з актом прийому-передачі від 27.02.2014 р. (Т. 1, а. с. 27).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.11.2017 р., яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2018р., у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00009520 від 14.02.2014 року відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 .. Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені на виконання умов договору про фінансовий лізинг №00009520 від 14.02.2014 року в розмірі - 531 857 гривень 04 копійки.

Вказаним рішенням суду встановлено, що 30 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис нотаріуса, яким зобов`язано ОСОБА_1 повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіль Audi A6, 2,8 FSI (150 kWt), 2013 року виробництва, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 . Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби від 12.10.2015 року відкрито виконавче провадження, а 06.01.2016 року у ОСОБА_1 вилучено автомобіль та доставлено на зберігання на спец-майданчик.

Також було встановлено, що відповідно до п. 6.1 Договору про фінансовий лізинг щомісячний лізинговий платіж, окрім частини вартості об`єкта лізингу, комісії, покриття витрат, пов`язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, інші витрати та платіжні зобов`язання, включає в себе проценти. Згідно договору процентна ставка є змінною і визначається на основі змінної процентної ставки у розмірі тримісячної ставки LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро (відповідно до умов Контракту). Передбачено, що у випадку, якщо тримісячна ставка LIBOR для доларів США/EURIBOR для Євро зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки Об`єкта лізингу більше, ніж на 0,25 процентних пунктів, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту (з додаванням абсолютної вартості такого збільшення до абсолютного розміру проценту) на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу, що не відповідає положенням ч.ч.4, 5 та 6 ст. 1056-1 ЦК України, які суд застосував за аналогією закону, оскільки цей порядок не дозволяє точно визначити розмір процентної ставки на будь-який момент протягом строку дії кредитного договору, договір не містить посилань на джерело інформації, яка б підтверджувала ту чи іншу ставку LIBOR на певний період та у договорі не зазначено максимального розміру збільшення процентної ставки.

Вартість транспортного засобу станом на момент укладення договору складала еквівалент - 595 68 доларів США. ОСОБА_1 було сплачено ТОВ «Порше Лізинг Україна» грошові кошти, що в цілому складають еквівалент - 53 832,29 доларів США. Оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» не була надана інформація щодо реалізації транспортного засобу, який був об`єктом договору лізингу, укладеного між ТОВ та ОСОБА_1 із зазначенням ринкової вартості цього транспортного засобу, суд визначив ціну транспортного засобу із публічно доступних джерел, згідно з якими середня ринкова пропозиція щодо купівлі аналогічного транспортного засобу станом на день розгляду справи складає - 25 500 доларів США. Таким чином ТОВ «Порше Лізинг Україна» внаслідок повернення транспортного засобу в цілому отримало грошову суму еквівалентну - 79 332,29 доларів США, що складається із вартості транспортного засобу - 25 500,00 доларів США та грошових коштів, фактично сплачених ОСОБА_1 - 53 832,29 доларів США. Отже, з урахуванням того, що вартість транспортного засобу станом на момент придбання складала еквівалент - 59 568,00 доларів США, грошові кошти, отримані ТОВ «Порше Лізинг Україна» понад вартості транспортного засобу, складає еквівалент - 19 764,29 доларів США у гривневому еквіваленті на час ухвалення рішення.

Згідно додатку до договору про фінансовий лізинг №00009520 від 14.02.2014р., укладеного між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 (графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), лізинговий платіж включає в себе відшкодування частини вартості об`єкту лізингу; проценти та комісії, що підтвердив в судовому засіданні і представник ТОВ «Порше Лізинг Україна». Також, представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» підтвердив, що суму безпідставно збережених коштів визначено, виходячи з розміру лізингового платежу.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» оскаржує рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року тільки в частині відмови у задоволенні первісного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу. Тому, в іншій частині законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна».

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта щодо не застосування судом першої інстанції положень ст. 1212 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до спірних правовідносин колегія суддів приймає, з огляду на наступне.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року по справі №521/19896/15-ц визнано недійсним договір фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 .. Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені на виконання умов договору про фінансовий лізинг №00009520 від 14.02.2014 року в розмірі - 531 857 грн. 04 коп.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року залишено без змін.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» було повернуто предмет недійсного договору фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року, а ОСОБА_1 отримано грошові кошти, сплачені на виконання умов вищевказаного договору.

Тобто, вищевказане рішення по справі №521/19896/15-ц є таким, що фактично виконане сторонами.

Недійсність договору фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року призвела до того, що ОСОБА_1 в період з 27.02.2014 року (акт прийому-передачі об`єкта лізингу від ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 ) до 06.01.2016 року (ця дата вказана у вищевказаному рішенні від 27.02.2017 року як дата вилучення автомобіля у ОСОБА_1 ) користувався предметом лізингу без достатньої правової підстави та за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за вказаний час користування предметом лізингу.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, є предметом регулювання глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року у частині задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору скасовано. Ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року в частині задоволення зустрічного позову про стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 коштів у сумі - 531 857, 04 грн змінено. Викладено їх мотивувальну частину у редакції даної постанови. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року залишено без змін.

Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив, що вимоги зустрічного позову про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають, оскільки сторони у справі не виконали вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного у цій справі договору, що свідчить про його нікчемність.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу отримані ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме - об`єкт лізингу, яким він користувався.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу, мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі описаних правовідносин - ОСОБА_1 користувався предметом лізингу, який належить на праві власності ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Оскільки договір фінансового лізингу № 00009520 від 14.02.2014 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_1 , є нікчемним, то відповідач безпідставно у період з 27.02.2014р. (дата передання об`єкту лізингу) по 06.01.2016р. (дата вилучення, зазначена у рішенні суду від 27.11.2017р.) безпідставно користувався об`єктом лізину та за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти в сумі - 616 620,73 грн., які мав сплатити за вказаний час користування предметом лізингу.

Вартість користування за один місяць становить еквівалент - 1 095,28 доларів США (28 028,21 грн.). Курс НБУ станом на 07.08.2019 року - 25,59 грн. до 1 долару США.22 х 28 028,21 грн. = 616 620,73 грн.

Отже, на підставі ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 зобов`язаний повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу.

Аналогічних правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77 цс 18).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктам 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення первісного позову ТОВ «Порше Лізинг Україна», за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат.

При звернені до суду позивачем, за позовну заяву майнового характеру, ціна позову складала - 468 337,70 грн, було сплачено судовий збір у розмірі - 7 681,65 грн. (Т. 1, а. с. 8).

Звернувшись до суду із заявою про збільшення позовних вимог, ціна позову - 616 620,73 (Т. 2, а. с. 1 - 9), ТОВ «Порше Лізинг Україна» повинно було сплатити недоплачену суму судового збору за збільшення позовних вимог у розмірі - 1 567,66 грн.. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо сплати судового збору за збільшені позовні вимоги.

При зверненні з апеляційною скаргою ТОВ «Порше Лізинг Україна» сплатило судовий збір у розмірі - 14 858,86 грн. (Т. 2, а. с. 235).

Відповідно до вимог п. п. 1.6.1 ч. 2, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI (у редакції на день подачі апеляційної скарги), розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Таким чином, у даному випадку сума судового збору для сплати становить - 13 873,96 грн..

ТОВ «Порше Лізинг Україна» сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги на - 984,89 грн. більше, ніж передбачено Законом України "Про судовий збір".

Враховуючи те, що при зверненні із заявою про збільшення позовних вимог позивачем не було доплачено судовий збір у розмірі - 1 567,66 грн., а за апеляційну скаргу сплачено судовий збір у більшому розмірі, а саме - 14 858,86 грн., то підлягає стягненню різниця між ними.

Керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, підлягає стягненню: - з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь держави судовий збір у розмірі - 582,77 грн.; - з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» судовий збір у розмірі - 23 123,27 грн..

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за час користування предметом лізингу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ЄДРПОУ - 35571472) кошти у сумі 616 620 (шістсот шістнадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 73 коп..

Здійснити остаточний перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (ЄДРПОУ - 35571472) судовий збір у розмірі - 23 123 (двадцять три тисячі сто двадцять три) грн. 27 коп..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» () в дохід держави судовий збір у розмірі - 582 (п`ятсот вісімдесят дві) грн. 77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе